РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/6925/19
Провадження № 22-ц/4815/175/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Шептицька С.С.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року (ухвалене у складі судді Гордійчук І.О.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення шкоди,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою та подальшими заявами про уточнення позовних вимог до фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 червня 2018 року між ним та ТзОВ "Тревел Профешнл Груп" укладено договір про надання туристичних послуг № ТR16068225, відповідно до якого він придбав туристичні послуги з організації проведення туристичного туру до Туреччини, який повинен був відбутися у період з 05 липня по 14 липня 2018 року (9 ночей). 
19 червня 2018 року позивач передав через турагента грошові кошти як оплату туру до Туреччини в розмірі 1 180 доларів США. Однак зобов`язання туроператора з організації та надання туристичних послуг за цим договором виконано не було, документи, що підтверджують право на одержання туристичних послуг туристами отримано не було, повним пакетом туристичних послуг, обумовленим цим договором, вони не скористалися. У зв`язку з порушенням ТзОВ «Тревел Профешнл Груп» умов договору їм завдано матеріальних збитків та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада   2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково. 
Розірвано договір на туристичне обслуговування від 14.06.2018 року за №TR16068225, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп».
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 31978 грн..
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 грн..
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , як турагент, діяла від імені туроператора Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на підставі субагентського договору і відповідальність за порушення істотних умов договору у даній справі не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор, яким у даній справі є ТзОВ «Тревел Профешнл Груп». А тому суд дійшов висновку про те, що саме ТзОВ «Тревел Профешнл Груп» як туроператор несе відповідальність за невиконання умов договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах. Правовідносини, які виникли між відповідачами не можуть впливати на права позивача, який належно виконав умови договору. 
Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що неправомірні дії відповідача призвели до втрати відпочинку за кордоном у заплановані позивачем час та країні, розчарування від того, що його законні очікування не виправдалися завдали йому душевних хвилювань. 
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ТзОВ «Тревел Профешнл Груп» оскаржило його в апеляційному порядку. 
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що Товариство не є стороною договору на туристичне обслуговування від 14 червня 2018 року № ТR16068225, оскільки туроператор не укладав договір із позивачем. У справі відсутні будь-які докази того, що ФОП  ОСОБА_2 , була комерційним агентом та мала право діяти від імені та в інтересах апелянта, а саме відсутній агентський договір або інший документ, що підтверджує наявність агентських правовідносин між відповідачами. Тобто ФОП ОСОБА_2 укладала договір на туристичне обслуговування з позивачем від власного імені, за власний рахунок та під власну відповідальність. Докази того, що ФОП ОСОБА_2 бронювала туристичні послуги у туроператора та оплачувала їх від імені позивача або ж сам позивач відсутні. Апелянт не погоджується з думкою суду, що ФОП ОСОБА_2 діяла від його імені на підставі субагентського договору, тоді як у договорі на туристичне обслуговування № ТR16068225 вказано, що вона діє на підставі агентського договору. Наявна у справі копія розписки свідчить лише про те, що фізична особа ОСОБА_2 зобов`язана повернути 1180, 00 доларів США позивачу, але дана розписка немає будь-якого правового зв`язку з договором на туристичне обслуговування від 14 червня 2018 року № ТR16068225. Тому, вона не може бути належним підтвердженням оплати вартості відпочинку позивачем. Також суд неправильно визначив валюту, якою оплачено туристичні послуги, а саме 1 180,00 доларів США. На його думку позивач не міг здійснити оплату послуг у доларах США, адже такі розрахунки заборонені законом. Крім того, безпосередньо договором на туристичне обслуговування від 14 червня 2018 року № ТR16068225 передбачено, що вартість туру становить 31 270, 00 грн., а також зазначено, що оплата здійснюється у гривнях. 
Не було встановлено дійсну суму шкоди, яка підлягає стягненню, адже суд встановив, що оплата туристичних послуг здійснена на суму 1 180,00 доларів США, у договорі між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 вказано, що вартість туристичних послуг складає 31 270,00 грн.. У позові позивач просив стягнути 31 978, 00 грн., без будь-якого обґрунтування такої суми матеріальної шкоди. 
Вважає, що оскільки ТзОВ «Тревел Профешнл Груп» не порушувало прав позивача, то відповідно і не може бути суб`єктом стягнення моральної шкоди, так як відсутні обов`язкові елементи цивільного правопорушення, як протиправність поведінки та вина.
З наведених міркувань ТзОВ «Тревел Профешнл Груп» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ТзОВ «Тревел Профешнл Груп». 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 14 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , яка діяла від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Профешнл Груп" на підставі агентського договору, було укладено договір про надання туристичний послуг (на туристичне обслуговування) № ТR16068225 (а.с. 7-16). 
Відповідно до умов укладеного договору позивач придбав туристичні послуги з організації проведення туристичного туру до Туреччини, який повинен був відбутися у період з 05 липня 2018 року по 14 липня 2018 року (9 ночей). 
19 червня 2018 року позивач передав через турагента ОСОБА_2 грошові кошти, як оплату туру до Туреччини у розмірі, який встановлений розділом 3 договору – 1180 доларів США (що еквівалентом у гривні складає – 31 270), що підтверджується розпискою турагента. 
Зобов`язання туроператора з організації та надання туристичних послуг за цим договором виконано не було, документи, що підтверджують право на одержання туристичних послуг туристами отримано не було, пакетом туристичних послуг, обумовленим цим договором, вони не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Вказаний договір було укладено належним чином, а саме відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Всі істотні умови договору про туристичне обслуговування, а саме: строки поїздки, місце подорожі, кількість осіб, готель проживання тощо було встановлено між сторонами.
Встановлено, що туроператором зобов`язання за Договором про туристичне обслуговування виконано не було, адже не було надано позивачу оплачених туристичних послуг, а саме не було здійснено бронювання подорожі у Туроператора, а також сплачені позивачем кошти не були повернуті, чим порушено права позивача як споживача, чим завдано матеріальної шкоди.
Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг регулює цей Закон України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про туризм» за договором про туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт).
Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста.
Права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.
Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.
Згідно зі статтею 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.
Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Агентські відносини регулюються главою 31 ГК України.
Відповідно до статті 297 цього кодексу за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі статтею 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням умов договору однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
       Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.
За змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої, другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року «Про туризм», частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», статей 610, 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного суду, що висловлена у його постанові від 13 березня 2019 року, у справі № 750/9028/15-ц, яка, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована до спірних правовідносин.
Таким чином майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.
Покликання апелянта про те, що відповідальність за неналежне виконання договору має нести ФОП ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки остання, як турагент, діяла від імені туроператора ТзОВ "Тревел Профешнл Груп" на підставі агентського договору і відповідальність за порушення істотних умов договору у даній справі не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор, яким у цій справі є ТзОВ "Тревел Профешнл Груп". 
Протилежного судом не встановлено. Відповідачем ТзОВ "Тревел Профешнл Груп" не доведено, що у нього відсутні договірні стосунки з ФОП ОСОБА_2 ..
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 вказує, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.
Установивши фактичні обставини у справі та на підставі норм закону місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що саме відповідач ТзОВ "Тревел Профешнл Груп", як туроператор, несе відповідальність за невиконання умов договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах. Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 569/16256/19 від 27 січня 2021 року.
Правовідносини, які виникли між ТзОВ "Тревел Профешнл Груп" та ФОП ОСОБА_2 не можуть впливати на права позивача, який належно виконав умови договору. Спір між туроператором та турагентом може бути вирішений в іншому провадженні.
За таких обстави, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з ТзОВ "Тревел Профешнл Груп" на користь позивача матеріальних збитків, а також визначеного судом розміру моральної шкоди, оскільки неправомірні дії відповідача призвели до втрати відпочинку за кордоном у заплановані ним час та країні, розчарування від того, що його законні очікування не виправдані та, як наслідок, завдання душевних хвилювань.
Разом з цим, рішення місцевого суду в частині розміру матеріальної шкоди слід змінити, шляхом її зменшення з 31 978 грн. до 31 270 грн., оскільки саме остання сума була визначена договором № ТR16068225 від 14 червня 2018 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 31 978 грн. до 31 270 грн..
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
       Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2021 року.

Головуючий суддя                                                   Шимків С.С.
Судді:                                                                  Ковальчук Н.М. 
Хилевич С.В.