ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року	Львів	Справа № 260/463/20 пров. № А/857/863/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (головуючого судді Ващиліна Р.О., ухвалену у письмовому провадженні м. Ужгород) у справі №260/463/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24.02.2020 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні – невиплату компенсації за не отримане майно позивачу, в день виключення із списків частини (29.11.2019 року), стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 82817,30 грн., з урахуванням грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків військової частини компенсації за неотримане речове майно. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 70184,15 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 у розмірі 12633,15 грн. 
05 листопада 2020 року відповідач надіслав до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Оскаржуваною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року повернуто заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №260/463/20 та ухвалою суду від 10.02.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2021 в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення строку на апеляційного оскарження - відмовлено. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі № 260/463/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 подав позов 24.02.2020 до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні – невиплату компенсації за не отримане майно позивачу, в день виключення із списків частини (29.11.2019 року); 2) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 82817,30 грн., з урахуванням грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
До позовної заяви ОСОБА_1 долучив лист Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.12.2019 №50/02/27/3-2005/1 про визначену ОСОБА_1 суми за неотримане речове майно, яке належить до видачі в сумі 70184,15 грн.
Закарпатський окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративний справі 28.02.2020 за правилами спрощеного позовного провадження та встановив строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження
17.03.2020 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила до суду відзив на позовну заяву в якому серед іншого вказано, що позивач в позові зазначає суму яка підлягає компенсації в розмірі 82817,30 грн, однак сума, яка належить йому до виплати складає 70184,15 грн., позивач помилково додав до суми, яка йому була нарахована 12633,15 грн. Вказана сума в свою чергу була зазначена в довідці виданою речовою службою військової служби НОМЕР_1 . Дана довідка була видана помилково та являється недостовірною у зв`язку з тим, що в ній відображена сума ПДФО 18% в сумі 12633,15 грн. та загальна сума 82817,30 грн., оскільки була помилково створена начальником речової служби військової частини НОМЕР_1 . Листом від 24.12.2019 №50/02/27/3-2005/1 надісланому позивачу зазначено правильну суму, а саме 70184,15 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків військової частини компенсації за неотримане речове майно. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 70184,15 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 у розмірі 12633,15 грн. 
05.11.2020 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України надіслала до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху та надано заявнику п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 1261,20 грн. та клопотання про поновлення строку звернення з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду.
30.11.2020 на електронну пошту суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про усунення недоліків, до якої було долучено документ, що підтверджує сплату судового збору та стосовно поновлення строку звернення із заявою зазначено, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №260/463/20 отримано військовою частиною тільки 07 жовтня 2020 року, тому вважає, що строк подання заяви про перегляд судового рішення закінчується тільки 07 листопада 2020 року.
Приймаючи оскаржувану ухвалу у цій справі, суд першої інстанції виходив з тих мотивів, що наведені у заяві про усунення недоліків щодо поновлення строку звернення, якими обґрунтовано підстави поважності причин пропуску строку звернення є неналежними та не вбачається підстав для задоволення клопотання.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.
Згідно частини 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частини 2 статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Колегія суддів зазначає, що нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.
Відтак, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуте на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Під нововиявленою обставиною слід розуміти фактичну обставину, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.
При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Разом із тим, не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
До того ж не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
Статтею 363 КАС України врегульовано порядок і строк подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про існування таких обставин.
Таким чином, нормами процесуального законодавства початок обліку строку звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами пов`язано з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про існування таких обставин, а тому є необґрунтованими твердження апелянта про необхідність початку строку звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами від дати отримання судового рішення 07 жовтня 2020 року.
Відповідно до заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якості нововиявлених обставин посилається на те, що прийняте судом рішення в даній справі ґрунтується на поданій позивачем довідці про вартість речового майна, що належить до виплати №64 від 24 грудня 2019 року, відповідно до якої вартість такого майна становить 82817,30 грн. Однак при виготовленні такої були допущені лічильні помилки, які були виправлені шляхом видачі нової довідки №138 від 24 лютого 2020 року, де розмір грошової компенсації за неотримане речове майно становить 47127,41 грн. Отже, сума, що належить до виплати позивачу за рішенням суду є недостовірною. Зазначає, що сума коштів у розмірі 47127,41 грн. була виплачена позивачу 25 березня 2020 року. 
Таким чином, нововиявленою обставиною, на думку заявника, є саме довідка про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , №138, видана Військовою частиною НОМЕР_1 - 24 лютого 2020 року. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що 17.03.2020 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила до суду відзив на позовну заяву в якому серед іншого вказала, що позивач в позові зазначає суму яка підлягає компенсації в розмірі 82817,30 грн, однак сума, яка належить йому до виплати складає 70184,15 грн., позивач помилково додав до суми, яка йому була нарахована 12633,15 грн. Вказана сума в свою чергу була зазначена в довідці виданою речовою службою військової служби НОМЕР_1 . Дана довідка була видана помилково та являється недостовірною у зв`язку з тим, що в ній відображена сума ПДФО 18% в сумі 12633,15 грн. та загальна сума 82817,30 грн., оскільки була помилково створена начальником речової служби військової частини НОМЕР_1 . Листом від 24.12.2019 №50/02/27/3-2005/1 надісланому позивачу зазначено правильну суму, а саме 70184,15 грн.
Отже аналізуючи матеріали справи колегія суддів погоджується із обґрунтуванням суду першої інстанції, який правильно вказав, що самостійно видаючи таку довідку №138 від 24 лютого 2020 року, відповідач був зобов`язана знати про її існування. Тому саме з цієї дати 24 лютого 2020 року слід обраховувати початок обліку строків звернення до суду із заявою, а не з дати отримання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року, як стверджує заявник, також у відзиві на позовну заяву відповідач сам наводить доводи, що листом від 24.12.2019 №50/02/27/3-2005/1 надісланому позивачу зазначено правильну суму, а саме 70184,15 грн., яка і задоволена судом першої інстанції в рішенні від 21.05.2020.
Апеляційний суд вказує, що із заявою за нововиявленими обставинами відповідач звернувся до суду тільки 05 листопада 2020 року, тобто з пропуском встановленого місячного строку звернення та жодних належних в розумінні норм КАС України доказів неможливості своєчасного звернення до суду відповідач не наводить.
Частиною 4 статті 366 КАС України передбачено, що крім випадків, визначених статтею 169 цього Кодексу, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами також повертається заявникові без розгляду, якщо заява подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 363 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.
Проаналізувавши мотиви відповідача, наведені у заяві про усунення недоліків, якими обґрунтовано підстави поважності причин пропуску строку звернення, суд вважає такі неналежними та не вбачає підстав для задоволення клопотання.  
Суд зазначає, що у разі незгоди відповідача з прийнятим судом рішенням від 21.05.2020 нормами КАС України передбачений окремий процесуальний порядок, зокрема, шляхом оскарження такого в апеляційному порядку, яким скористався відповідач з пропуском строку на апеляційне оскарження та ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2021 в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення строку на апеляційного оскарження - відмовлено. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі № 260/463/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів зазначає, що процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист; воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
У своєму рішенні від 08 квітня 2015 року у справі № 3-рп/2015 Конституційний Суд України зробив наступний висновок: право на судовий захист включає в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, в тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Як видно із пунктів 27, 28 рішення від 18.11.2004 у справі № 69529/01 «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06.12.2005 у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) Європейський суду з прав людини вказав, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норм процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення заяви заявнику без розгляду у справі, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у справі. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України – залишити без задоволення.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №260/463/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

                  Головуючий суддя                                        Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                              В.В. Гуляк

                                                                                          Р.Й. Коваль