22-ц/804/653/21 
                                                                                263/6190/19 
                                               
Головуючий у І інстанції Шевченко О.А. Єдиний унікальний номер 263/6190/19
Номер провадження 22-ц/804/653/21
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

29 березня 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів   Лопатіної М. Ю.,
Мальцевої Є. Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ МАРІУПОЛЬ»,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди посилаючись на те, що 21 жовтня 2018 року її квартиру було затоплено водою з квартири АДРЕСА_1 про що 22 жовтня 2018 року було складено акт комісії Житлово-експлуатаційного підприємства ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ МАРІУПОЛЬ». Оскільки внаслідок залиття квартири ОСОБА_1 було завдано майнову шкоду, просила стягнути з відповідачів у її відшкодування 20 000 грн. та 6 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність та неповне з`ясування судом усіх обставин у справі, просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги жодного її доводу. Не погоджується також із висновком суду щодо невідповідності складеного акту нормам чинного законодавства, оскільки викладені в ньому обставини повністю відображають причини залиття її квартири та вказують на винних осіб.
На стадії закінчення підготовчих дій та призначення справи до розгляду в порядку, передбаченому ст. 365 ЦПК України, апеляційним судом до участі в справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ МАРІУПОЛЬ». 
Відзивів на апеляційну скаргу не надано. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником ? частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 9).
З акту від 22 жовтня 2018 року вбачається, що залиття квартири ОСОБА_1 відбулось з верхнього поверху - квартири № 88 , до аварійної служби постраждала не зверталась, причини залиття встановлені шляхом самостійного огляду обох квартир в присутності свідків та представника  ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ МАРІУПОЛЬ» (а.с. 37)
Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи №1/с від 25 січня 2019 року, вартість ремонтно-будівельних робіт та вартість будівельних матеріалів, необхідних для усунення пошкоджень, що утворились внаслідок затоплення квартири позивачки становить 21 400 грн. 54 коп. з ПДВ (а.с. 47-52).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт, який складений за фактом залиття квартири позивачки та на який вона посилається як на доказ вини відповідачів, не відповідає вимогам, встановленим  Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), а тому й не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди.
З таким висновком не можна не погодитись.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи  бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 2.3.6 Правил передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт. 
В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є  обов`язковою. 
В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року за №344/11147/17.
Встановлено, що акт від 22 жовтня 2018 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, а саме в ньому не вказана дата затвердження акта (число, місяць, рік), висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Крім того, факт залиття квартири та його наслідки фіксувалися без представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, а також за відсутності винної особи. Тому є обґрунтованим висновок суду першої інстанцій про те, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди.
Інших доказів неправомірності дій відповідачів щодо залиття належної позивачу квартири матеріали справи не містять. Клопотань про проведення судової експертизи з метою з`ясування причин залиття квартири позивач не заявляла.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Установивши, що позивач не довів факту завдання йому майнової та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального  права, а наведені в апеляційній скарзі заявника  доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує  можливість прийняття рішення відносно скасування оскарженого рішення, і на висновки  суду не впливають, тому в її задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст.374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Судді                                     В.М. Барков 

М.Ю. Лопатіна

                                                                                                                                                   
Є.Є. Мальцева