ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 лютого 2021 року                                                         м. Чернівці
справа № 725/1024/20
провадження №22-ц/822/119/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Галичанського О.І.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позову зазначало, що забезпечує послугами з централізованого опалення квартиру АДРЕСА_1 , опалювальною площею 47,10 кв.м., власником якої є ОСОБА_1 .
Вказувало на те, що оплата за надані послуги повинна здійснюватися відповідачем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно п.18 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вказаних послуг».
Однак, передбачених зазначеними нормами обовязків відповідач не виконав, внаслідок чого заборгував позивачу за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2019 року в сумі 11 459,39 грн.
Відповідно до п.24,25 Правил надання послуг з централізованого опалення….» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення у порядку, що затверджується центральними органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; - самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відповідач ОСОБА_1 не надав відповідних документів про те, що він в установленому порядку відмовився від централізованого опалення, тому повинен виконувати обов`язок зі сплати наданих послуг. У добровільному порядку наявну заборгованість сплатити відмовляється.
Ураховуючи викладене, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» просило суд стягнути з ОСОБА_1  заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2019 року в сумі 11 459,39 грн.; інфляційні втрати у розмірі 983,90 грн. та 3% річних у розмірі 397,47 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 жовтня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго»  заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2019 року в сумі 11 459,39 грн.; інфляційні втрати у розмірі 983,90 грн. та 3% річних у розмірі 397,47 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» 2102 грн. судового збору.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті за послуги з постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Вказує на те, що він не користується послугами із теплопостачання, оскільки він демонтував у квартирі усі опалювальні прилади ще до початку опалювального сезону у 2016 році та виїхав з неї в інше місце, у зв`язку з високими тарифами. Про вказані обставини він повідомляв позивача, подавши 13 жовтня 2016 року відповідну заяву про припинення фактичних договірних відносин.
Натомість, проявивши повну бездіяльність, не повідомивши про це відповідача, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» продовжувало нараховувати плату за послугу, яка не надається.
У відзиві на апеляційну скаргу МКП «Чернівцітеплокомуненерго» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1  без задоволення. 

Позиція апеляційного суду 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині стягнення судового збору з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права та встановлені обставини
Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки (виписки) з домової книги №178, власником квартири АДРЕСА_1 , який також і зареєстрований у вказаному житлі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає відповідачу ОСОБА_1 послуги з постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_1 , опалювальною площею 47,10 м.кв. 
Вказана квартира розташована в багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання, що передбачене вимогам СНиП 2.08.01-89 «Жилые здания» та іншими будівельними вимогами. До вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення.
У зв`язку із цим, відповідачу для проведення розрахунків було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.9).
Таким чином, між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні правовідносини, передбачені ст.11 ЦК України.
Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.
Зокрема вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Отже на час виникнення спірних правовідносин у розглядуваній справі, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади і з дотримання споживачем процедури визначеної Порядком.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 здійснено самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією, оскільки таке відключення відбулося без дотримання споживачем процедури визначеної Порядком.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (справа № 490/11619/15-ц, провадження №61-23337св18) та від 18 червня 2020 року (справа №643/133/17, провадження № 61-38460св18).
Враховуючи викладене суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права МКП «Чернівцітеплокомуненерго», дійшов правильного висновку про те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання теплової енергії, а самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.
Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості, інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки указане відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неіснування між сторонами договору щодо послуг теплопостачання не мають правового значення, оскільки положеннями статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. 
Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.
Отже, відсутність між сторонами договірних відносин, за умови існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови у стягненні коштів за надані житлово-комунальні послуги з покладенням відповідальності, передбаченої частиною статті 625 ЦК України, оскільки відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін.
Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому  законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останнім не надано.
Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» судового збору у розмірі 2 102 грн.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). 
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0275333, витрати зі сплати судового збору у сумі 2 102 грн не підлягають стягненню з нього на користь позивача, а їх слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення  Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 жовтня 2020 року в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» судового збору в розмірі 2102 змінити, компенсувати Міському комунальному підприємству «Чернівцітеплокомуненерго» судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення  Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                Н.К.Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак 
І.Б. Перепелюк