Справа № 161/5355/19 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/45/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року, 
                                     В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року Акціонерне товариство КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивує тим, відповідно до укладеного договору б/н від 22.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 остання отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Зазначає, що відповідно до п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала і станом на 26.02.2019 року загальна сума її боргу становить 50147,01 грн.
Просить стягнути з ОСОБА_1 у свою користь заборгованість, що станом на 26.02.2019 року становить 50147,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 23655,10 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту – 8124,20 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання – 15103,57 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 400,00 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн (фіксована частина), 1200,00 грн (процентна складова) , а також судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.06.2010 року в розмірі 23655 грн 10 коп. та 906 грн 16 коп. судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримала від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернула, а тому позов підставний в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 23655,16 гривень. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором за іншими складовими не доведено. 
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Звертаючись з позовом, ПАТ КБ "Приватбанк" просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за укладеним між сторонами кредитним договором, яка станом на 26.02. 2019 року склала 50147,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 23655,10 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту – 8124,20 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання – 15103,57 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 400,00 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн (фіксована частина) і 1200,00 грн (процентна складова). 
На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву, підписану сторонами, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 22.06.2010 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з умов та правил надання банківських послуг; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" .
Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідачці ОСОБА_1 видано платіжну картку кредитка універсальна (а.с.11). У вказаній анкеті-заяві зазначено прізвище, адресу, особисті дані відповідача та згоду з тим, що заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, які розміщені на офіційному сайті Приватбанку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
Відповідач отримала кредит в розмірі 2000 грн, що зазначений в анкеті-заяві, та який в подальшому збільшено до 15000,00 грн. 
У матеріалах справи міститься витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. Також відсутні тарифи банку, підписані сторонами, які є складовою частиною договору.
Наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Укладений між сторонами кредитний договір від 22.06.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка не зазначена. Дана заява-анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, що висловлений у постанові від 03 липня 2019 року.
При цьому, банк вказував на те, що виходячи з виписки по картковому рахунку, позичальник користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.
Такі обставини справи були встановлені і під час розгляду справи в суді першої інстанції.
В матеріалах справи міститься лист банку від 27.02.2020 №159250-ВБ із випискою за рахунком про рух коштів відповідачки.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 .
Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/343/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц та від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц.
Як убачається із банківської виписки з рахунку, позичальник розпочала користування кредитними коштами з 22.08.2011 року, поповнювала готівкою картковий рахунок та погашала кредит, тобто активно користувалась банківськими послугами, в тому числі через банкомати позивача та в торгових закладах. 
Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту, яка становить 23655,10 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту підключення та користування відповідачкою сервісом банку «Миттєва розстрочка» є безпідставними, оскільки нею не надано жодного доказу про підтвердження того, що вона зверталась до банку про припинення /розірвання/ чи зміну умов договору у зв`язку з підключенням сервісу «Миттєва розстрочка».
Як вбачається із наданої банком виписки із рахунку ОСОБА_1 , нею неодноразово впродовж 2014-2016 років здійснювались придбання товарів із застосуванням послуги, що вказана у виписці як "оплата частинами". Зокрема, і у випадку придбання відповідачкою товару у 2016 році, щодо оформлення якого вона покликається в апеляційній скарзі, у виписці вказується, що нею було здійснено покупку в магазині "Комп"ютерний всесвіт" у м. Луцьку за допомогою сервісу "оплата частинами" із першим внеском 2279 грн. 
ОСОБА_1 не спростовано надані позивачем докази користування послугами банку і вимоги про визнання кредитного договору або його частини недійсним, зміни або його розірвання нею не заявлялися.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни немає.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскаржуване рішення судом першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381- 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді