ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1258/21 Справа № 212/5226/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Борис О.Н. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У липні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Меланчук І.В., звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач ОСОБА_1 з 01.01.1990 по 05.04.1994 працював підземним гірничим майстром РУ ім. «ХХ Партз`їзду», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» та у період з 05.04.1994 по 02.01.1995 та з 22.03.1995 по 15.01.1996 працював підземним електрослюсарем на підприємстві відповідача. 
Внаслідок праці у шкідливих умовах, він отримав професійні захворювання – нейросенсорну приглухуватість та хронічне обструктивне захворювання легень (далі - ХОЗЛ). 
Висновком МСЕК від 14.03.2013 позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням.
В подальшому позивач проходив неодноразові переогляди МСЕК та оглядом МСЕК від 08.08.2019 ОСОБА_1 встановлено 65% втрати працездатності за вказаними професійними захворюваннями та третю групу інвалідності.
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним професійним захворюванням. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 306 995 грн., які просив суд стягнути з відповідача.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без врахування податку з доходу фізичних осіб. 
Стягнутр з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 850,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Представник позивача, адвокат Меланчук І.В., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .
Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком якого стала стійка безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 65% та встановлення третьої групи інвалідності, також безстроково, починаючи з серпня 2019 року. 
Представник позивача вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивачу систематично спричиняється фізичний біль, постійно турбує задишка при незначному навантаженні, напади утрудненого дихання до 3-4 разів на добу, які виникають як при фізичному навантаженні, так і спонтанно незалежно від часу доби, його турбує кашель (іноді сухий, приступоподібний), загальна слабкість, швидка втома, запаморочення, головний біль, підвищення та нестабільність артеріального тиску, шум у голові та вухах, зниження слуху на обидва вуха. 
Скаржник вказує, що, оцінюючи у сукупності зазначені обставини, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є належним чином обґрунтованим, справедливим та розумним, визначений з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності, що свідчить про її домірність завданій моральній шкоді.
В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «Суха Балка», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду викладених у рішенні, обставинам справи, порушує питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.
При цьому, скаржник зазначає, що оскільки ПрАТ «Суха Балка» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу, суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду.
Звертає увагу на те, що позивач свідомо пропрацював в шкідливих умовах праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.
Також, скаржник вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим і явно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 , представник відповідача, адвокат Гарькавий А.Г., просить відмовити представнику позивача в задоволенні його апеляційної скарги та задовольнити апеляційну скаргу відповідача, скасувавши оскаржуване судове рішення з викладених у скарзі підстав, відмовивши позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Гарькавого А.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, з викладених у скарзі та відзиві підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, тоді, як апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 01.01.1990 був прийнятий за переведенням до Шахтобудівельного управління Рудоуправління ім. ХХ Партз`їзду підземним гірничим майстром з повним робочим днем у підземних умовах. 
05.04.1994 ОСОБА_1 був переведений по Шахтобудівельному управлінню електрослюсарем з ремонту устаткування з повним робочим днем у підземних умовах. 
02.01.1995 ОСОБА_1 звільнився з підприємства за власним бажанням. 
22.03.1995 ОСОБА_1 прийнятий до Шахтобудівельного управління Рудоуправління ім. ХХ Партз`їзду електрослюсарем з ремонту устаткування з повним робочим днем у підземних умовах. 
15.01.1996 ОСОБА_1 звільнився з підприємства за власним бажанням. (а.с. 49-52)
4 вересня 2012 року Українським НДІ промислової медицині встановлений зв`язок захворювання ОСОБА_1 з умовами його праці та зроблений висновок про професійний характер захворювань - нейросенсорна приглухуватість та ХОЗЛ. (а.с. 29). 
29 вересня 2012 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , про що складено Акт №12 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. 
В п.16 вказаного акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок виконання ОСОБА_1 робіт в підземних умовах шахти, де підпадав під шкідливу дію пилу, параметри якого перевищували ГДК, а також шуму, джерелами якого були конструктивно недосконала гірнича техніка і устаткування, зокрема з 01.1990-04.1994; з 04.1994-01.1995, з 09.1995-01.1996 підземним гірничим майстром, підземним електрослюсарем черговим РУ ім. ХХ партз`їзду. (а.с. 19-21) 
Відповідно до довідки МСЕК Серії АБ №0003387 від 14.03.2013 позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, з яких 20% за ХОЗЛ та 5% за туговухістю з переоглядом без встановлення групи інвалідності. ( а.с. 12-13).
В подальшому ОСОБА_1 неодноразово проходив переогляди МСЕК та висновком МСЕК Серії 12 ААА №054850 від 08.08.2019 позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 45% за ХОЗЛ та 20% за туговухістю з переоглядом безстроково та встановлено третю групу інвалідності. ( а.с. 13-18).
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався нормами статей ст.ст.153, 173, 237-1, КЗпП, України, ст.ст.23, 1167 ЦК України й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини і відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , оскільки професійні захворювання отримано ним при виконанні трудових обов`язків, зокрема і на підприємстві відповідача.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, і частково погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. 
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним, зокрема і під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.
Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. 
У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. 
З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, безстроково з серпня 2019 року, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача на протязі 6 років 7 місяців в шкідливих умовах праці, та працю позивача на інших підприємствах у шкідливих умовахта, виходячи із засад розумності, визначив позивачу компенсацію моральної шкоди з відповідача ПрАТ «Суха Балка» в розмірі 85 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач первинно втратив 25% професійної працездатності, в подальшому з 08 серпня 20019 року позивачеві безстроково визначено 65% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності також безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці, близько 7 років, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 85 000 грн. до 120 000 грн.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 120 000 грн. 
Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 850 грн. до 1200 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.
Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 –адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича задовольнити частково. 
Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь позивача ОСОБА_1 з 85 000 (вісімдесяти п`яти тисяч) грн. до 120 000 (ста двадцяти тисяч) грн., відповідно збільшивши судовий збір з 850 грн. до 1200 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 20 січня 2021 року.

Головуючий:
Судді: