ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 540/1050/20
адміністративне провадження № К/9901/33628/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів: Губської О.А., Мартинюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року (головуючий суддя - Ковбій О.В.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року (головуючий суддя - Осіпов Ю.В., суддів: Косцов І.П., Скрипченко В.О.)
у справі №540/1050/20 
за позовом ОСОБА_1 
до військової частини НОМЕР_1 , 
третя особа: Міністерство оборони України, 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
I. ПРОЦЕДУРА
1.          У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати йому індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошових доходів, отриманих за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року наростаючим підсумком до дня виплати;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати йому грошового забезпечення з дня видання наказу про зарахування в розпорядження за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення - з 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою «льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки» (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити цю заборгованість за вказаний період з усіма щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), передбаченими Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та наказом МО України від 5 березня 2001 року №75 «Про затвердження Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», отримуваних капітаном ОСОБА_1 до неправомірного звільнення з в/служби у повному обсязі та з виплатою щомісячної надбавки за безперервну військову службу 50%, передбаченої наказом Міністра оборони України від 26 травня 2003 року №149 «Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України»;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення з 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою «льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки» (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому цю компенсацію;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати йому індексації грошових доходів (грошового забезпечення) за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою «льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки» (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому цю індексацію наростаючим підсумком до дня виплати.
2.          Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 з ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року наростаючим підсумком до дня виплати. Роз`яснено позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
3.          Не погодившись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення.
II. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
4.          Відмовляючи у відкритті провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити таку індексацію, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вказана вимога вже була предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №821/1142/18 та її фактично вже було вирішено по суті та надано належну правову оцінку судом апеляційної інстанції в постанові від 14 лютого 2019 року.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
5.          Позивач у своїй касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, оскільки вони прийняті з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Також вказує на невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи, упередженість дій суду та порушення норм матеріального права.
6.          Так позивач вказує на невідповідність висновку суду першої інстанції про те, що позовна вимога про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення вже була предметом судового розгляду в справі №821/1142/18 та набула належної оцінки, зокрема, судом апеляційної інстанції, оскільки в постанові суду  апеляційної інстанції від 14 лютого 2019 року у справі №821/1142/18 відсутня будь-яка правова оцінка такої вимоги, як і мотиви з яких суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні.    
7.          Окрім цього, позовна вимога у справі, що розглядається має інший предмет позову, змінені обставини справи і, відповідно, інші підстави позовних вимог.
8.          Так, у справі, що розглядається предметом спору є індексація грошових доходів (середнього заробітку) з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року, підставою є отриманий середній заробіток в розмірі 28  780,98 грн. Виплата середнього заробітку регулюється Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.   
9.          В той час, у справі №821/1142/18 предметом спору є індексація грошового забезпечення, період виплати та підстава в позові не зазначені. Виплата грошового забезпечення регулюється Положенням про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністерства оброни України від 5 березня 2001 року №75. Отже, за своєю юридичною природою це різні виплати за різними обставинами, які судом не встановлені.
10.          Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, за змістом якого висловив незгоду з викладеними в скарзі доводами та повідомив свою думку про правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції щодо відмови у відкритті провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, просив судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
11.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
12.          Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
13.          Згідно з частиною другою статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
14.          В силу частини другої статті 171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
15.          За правилами пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
16.          Умовами застосування цієї підстави для відмови у відкритті провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони мають співпадати) та остаточне вирішення тотожного спору рішенням або постановою суду, ухвалою про закриття провадження в адміністративній справі, яке набрало законної сили.
17.          Необхідно зауважити на тому, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
18.          Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
19.          Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
20.          Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
21.          Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень у вказаній справі, суди лише констатували висновок, що пред`явлена позивачем вимога вже була предметом судового розгляду в адміністративній справі №821/1142/18 та її фактично вже було вирішено по суті та надано належну правову оцінку судом апеляційної інстанції в постанові від 14 лютого 2019 року, проте оскаржувані рішення не містять відповідного мотивування прийнятих рішень.
22.          Так, суди не здійснили порівняльний аналіз підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі №821/1142/18, не з`ясували ознаки тотожності між позовними вимогами у цих справах, незважаючи на те, що їх з`ясування є передумовою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстав встановлених пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України. 
23.          За таких обставин, висновки судів про те, що вимога заявлена позивачем у цій справі вже була предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі №821/1142/18 та її фактично вже було вирішено по суті та надано належну правову оцінку судом апеляційної інстанції в постанові від 14 лютого 2019 року, що і стало підставою для відмови позивачу у відкритті провадження у адміністративній справі, є передчасними.
24.          Критерії оцінки правомірності судових рішень визначаються статтею 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
25.          Ці вимоги в повній мірі стосуються ухвали суду як різновиду судового рішення.
26.          Вимоги щодо змісту ухвали встановлені також статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з положеннями пункту 3 частини першої якої в мотивувальній частині ухвали зазначаються, зокрема мотиви, з яких суд дійшов висновків.
27.          Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 248 КАС України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
28.          З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам, зазначеним вище, оскільки постановлена без зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі, що передбачено пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України.
29.          Апеляційний суд переглядаючи ухвалу суду першої інстанції процесуальні порушення допущені судом не усунув, а фактично повторив констатацію висновків суду першої інстанції, не зазначивши будь-яких мотивів.
30.          За таких обставин, оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі та позбавляє права на її розгляд, а також не відповідає вимогам законності, то вона підлягає скасуванню.
31.          Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
32.          Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
33.          За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
34.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 356 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року у справі №540/1050/20 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Судді                                                                                                     М.В. Білак

 О.А. Губська

                                                                                                    Н.М. Мартинюк