Справа № 308/3467/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       16 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.
з участю секретаря: Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 серпня 2020 року у складі судді Придачука О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
                                                   встановив :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 12954,00 грн.
Позов мотивовано тим, що 18.01.2018 року, близько 18 год. 00 хв., рухаючись на автодорозі по вул. Доманинській (навпроти будинку №187) у м. Ужгороді, на автомобілі марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_1 через те, що дорожній покрив автодороги не відповідав експлуатаційному стану, ним здійснено наїзд на вибоїну («яму») (довжиною 0,9 м., шириною 0,7 м. та глибиною 0,2 м.) внаслідок чого було пошкоджено переднє праве колесо вказаного транспортного засобу. Після пригоди, позивачем було викликано працівників патрульної поліції, якими зафіксовано місце пригоди та складений в присутності свідків акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 18.01.2018, відповідно до якого ділянку дороги де мала місце пригода визнано аварійною. Оскільки, в результаті зазначеної автопригоди мало місце пошкодження автомобіля, позивач вказує, що витрати на відновлення автомобіля склали 1654 грн., які він просить стягнути з відповідача на його користь. Також позивач вказує, що для визначення вартості робіт, йому необхідно було зробити звіт про оцінку, вартість якого становила 1200 грн., та провести діагностику транспортного засобу, вартістю 100 грн, тому вказані витрати також просив стягнути на його користь. Крім того, позивач зазначає, що подія відбулась близько 18 год. 00 хв. 18.01.2018 року, саме у Церковне Свято - Хрещенський святвечір. Замість того, щоб бути зі своєю сім`єю вдома та відповідно з Православними звичаями святкувати вказане Церковне Свято, він з працівниками патрульної поліції складав документи дорожньої пригоди, а потім займався «тимчасовим» ремонтом свого транспортного засобу, щоб доставити його в подальшому до майстра. Наведене спричинило позивачу моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 10000 грн., які просить суд стягнути з відповідача на його користь.
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 1654 грн. (одну тисячу шістсот п`ятдесят чотири гривень) у відшкодування майнової шкоди, 1200 грн. (одну тисячу двісті гривень) витрати на проведення звіту про оцінку, 100 грн. (сто гривень) витрати за проведену діагностику, 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди та стягнено сплачений судовий збір в розмірі 704,80грн. 
Не погодившись із даним рішенням, Департамент міського господарства Ужгородської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не доведено, що причиною ДТП стало саме наїзд автомобілем позивача на вибоїну автомобільної дороги, як і не доведено безпосереднього факту такого наїзду та наявності причинно – наслідкового зв`язку між недоліками автомобільної дороги та ДТП і наявності підстав для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу і його не подав.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. 
Представник відповідача ОСОБА_2 надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи на інший термін з посиланням на збільшення рівня захворюваності на Covid -19 та віднесення регіону до «червної» зони карантинних обмежень.
З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_2 раніше, а саме: 02.02.2021 року, також надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його зайнятістю у розгляді іншої справи в іншому суді, і судом апеляційної інстанції таке клопотання було задоволено та відкладено розгляд справи.
Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 18.11.2020 року, розгляд справи раніше відкладався саме через неявку представника відповідача і задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, та можливості розгляду справи у відсутності відповідача.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Матеріалами справи встановлено, що18.01.2018, близько 18 год. 00 хв., рухаючись на автодорозі по вул. Доманинській (навпроти будинку №187) у м. Ужгороді, на автомобілі марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_1 через те, що дорожній покрив автодороги не відповідав експлуатаційному стану, позивачем ОСОБА_1 здійснено наїзд на вибоїну (довжиною 0,9 м., шириною 0,7 м. та глибиною 0,2 м.), внаслідок чого було пошкоджено переднє праве колесо вказаного транспортного засобу.
Дані обставини підтверджені схемою місця ДТП, складеною інспектором взводу 1 роти №4 УПП в м. Ужгород та Мукачеві лейтенантом поліції Макарчук П.В.; актом обстеження ділянки вулично – шляхової мережі від 18.01.2018 року, проведеного з участю свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в присутності інспектора взводу 1 роти №4 УПП в м. Ужгород та Мукачеві лейтенанта поліції Макарчук П.В., з яких вбачається, що експлуатаційний стан обстеженої ділянки по вул. Доманинській (навпроти будинку №187) у м. Ужгороді, не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97, покриття проїзної частини має вибоїни: довжина – 0,9 м., ширина – 0,7 м., глибина – 0,2 м., вказану ділянку визнано аварійною. (а.с.70-71).
24.01.2018 року між ОСОБА_1 та суб`єктом оціночної діяльності, ФОП ОСОБА_5 , було укладено договір про проведення оцінки майна, відповідно до якого виконавець зобов`язується провести оцінку та виготовити звіт про оцінку матеріального збитку автомобіля марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_1 . (а.с.73)
Відповідно до звіту про оцінку №47/01/18 від 24.01.2018, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_1 , який виник при рухові автомобіля по дорозі загального призначення в результаті наїзду на ділянку дороги з пошкодженим покриттям, на дату проведення оцінки складає 1654 грн., з яких: вартість гумової шини, яка не підлягає ремонту і потребує заміни - 1226 грн., вартість ремонтно- відновлювальних робіт диску – 350грн. (а.с.74-91).
Згідно акту №47/01/18 прийому – передачі виконаних робіт від 24.01.2018 ФОП ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_1 прийняв виконаний звіт про оцінку №47/01/18 від 24.01.2018, загальна вартість виконаних робіт складає 1200 грн. Вказану вартість, відповідно до акту прийому – передачі виконаних робіт сплачено ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією №1121-5925-3546-1846 від 26.01.2018, призначення: за проведення оцінки та виготовлення звіту, отримувач ОСОБА_5 (а.с. 71, 92)
Крім того, як вбачається з акту виконаних робіт № Ав-КЛ-00000000220 від 22.01.2018, на замовлення ОСОБА_1 проведено тестування амортизаторів автомобіля марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_1 , вартість послуги – 100 грн. (а.с.90).
Відповіднодо п. 3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК Укрїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів,  з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із  ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить компенсація витрат власникам транспортних засобів якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Згідно із ст. 24 Закону України «Про дорожній рух»  власник доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях і залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про автомобільні дороги» користувачі автомобільних доріг мають право на відшкодування збитків у порядку визначеному законом.
Згідно із ст. ст. 16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги», вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.
Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху серед інших належить організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.
Згідно із п. 5 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 , власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
Відповідно до  ст. 49 Закону України «Про автомобільні дороги», власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.
З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції правильно встановив, що автомобільна дорога по вул. Доманинській у м. Ужгороді, перебуває у віданні Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (відповідача), і дана особа є відповідальною за створення безпечних умов руху на даній дорозі та несе відповідальність згідно із законом.
Відповідно до пп. «в» п. 2.12 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг вимогам безпеки дорожнього руху.
Згідно із  ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ч.1,ч.2 ст.1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У п. 2  постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»  вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
За змістом ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала  у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. 
Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.
Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем належними, допустими та достовірними доказами доведено протиправність дій відповідача у вигляді незабезпечення стану автомобільної дороги вимогам безпеки дорожнього руху, наявність спричинення позивачу матеріальної шкоди за пошкодження гумової шини та автомобільного диску у розмірі 1654 грн., понесених за проведення оцінки витрат у розмрі 1200 грн., та 100грн. за проведену діагностику, а також причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправною поведінкою відповідача. Натомість відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження відсутності його вини у завданні шкоди.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача вищевказаних завданих збитків. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки матеріалами справи доведено неправомірність дій відповідача та перенесення в зв`язку з цим позивачем душевних та моральних переживань, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач відповідно з Православними звичаями 18.01.2018 повинен був з сім`єю святкувати Хрещенський святвечір, натомість через наявність вибоїни на дорозі і пошкодження автомобіля змушений був викликати працівників патрульної поліції, фіксувати настання дорожньої пригоди, займатись ремонтом автомобіля для можливості його використання, і в послідуючому звертатися до суду для захисту порушених прав, що призвело до вимушеності змін у звичайному способі життя позивача. Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. відповідадає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов. 
Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :
Апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 18 березня 2021 року.
Головуючий: 
Судді: