КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
1 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду                                  Васильєва М.А., 
за участю:
потерпілого                                                                                             ОСОБА_1 
захисників                                                                                                      Глушкової Т.І.
                                                                                                                      Ручки О.А.              
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та  апеляційну скаргу зі змінами адвоката Глушкової Тетяни Ігорівни в інтересах ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року, якою
ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених                   ст. 38 КУпАП,
В С Т А Н О В И Л А:
Як зазначено у постанові суду, відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2019 року  ОСОБА_2 30 березня 2018 року о 14.01 год. по просп. С. Бандери, 8, к. 16,  у м. Києві,  керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив п. 13.3 ПДР України.
При цьому, будучи причетним до даного ДТП, залишив місце пригоди, чим порушив                 п. 2.10а ПДР України.
Суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на те, що справа надійшла до суду 10 лютого 2020 року, тобто, із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності.
 
Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Глушкова Т.І. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.
У клопотанні про поновлення строку апелянт зазначає, що 23 березня 2020 року апеляційну скаргу на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року було помилково направлено, замість Оболонського районного суду м. Києва, до  Київського апеляційного суду.  Листом за вих. № 0506/2947/2020 від 2 квітня 2020 року Київський апеляційний суд повідомив, що апеляційна скарга адвоката Глушкової Т.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року направлена за належністю до Оболонського районного суду м. Києва. Апелянт посилається на те, що апеляційну скаргу на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року було подано в строк, передбачений законодавством, а саме 23 березня 2020 року, що підтверджується чеком про поштове відправленні, проте, помилково направлено не на ту адресу, а відтак є підстави стверджувати про поважність причин пропуску строку.
 
В апеляційній скарзі адвокат Глушкова Т.І. просить скасувати постанову, призначити новий розгляд справи.
В зміненій апеляційній скарзі адвокат Глушкова Т.І. просить скасувати постанову, провадження у справі щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт посилається на те, що з оскаржуваною постановою неможливо погодитись, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що автомобілем «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 в момент ДТП керував саме                     ОСОБА_2 .  Більш того, як вбачається із матеріалів справи, даний транспортний засіб належить зовсім іншій людині, а саме ОСОБА_3 , який відсутній за місцем своєї реєстрації. Також апелянт зазначає, що ОСОБА_2 надав свої пояснення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2019 року, які містяться у матеріалах справи, відносно того, що він не пам`ятає, щоб він керував автомобілем «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 саме 30 березня 2018 року та, тим паче, що був причетним до дорожньо-транспортної пригоди.
Окрім того, апелянт посилається на те, що у матеріалах справи наявні пояснення потерпілого    ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_3 , проте, останній не зазначав щодо факту керування ОСОБА_2 автомобілем «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 . Також у матеріалах справи наявні пояснення    ОСОБА_5 щодо відсутності власника автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 за місцем свого проживання протягом тривалого часу та можливості його переїзду до Німеччини. Пояснення свідків щодо обставин ДТП від 30 березня 2018 року та причетності ОСОБА_2 до даного ДТП - відсутні.
Апелянт зазначає про те, що у матеріалах справи наявні фото транспортного засобу «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 , які, нібито, підтверджують той факт, що даний автомобіль 30 березня 2018 року о 14.01 год. на проспекті Степана Бандери, 8 у м. Києві під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» державний номерний знак  НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Проте, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що на фото відсутнє зображення водія та більше того, датою такого фото є 4 квітня 2018 року, як на самому фото вказано дану дату, так і на додатку № 16, що міститься у матеріалах справи.
На переконання апелянта, такі документи не є доказами щодо причетності автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 до ДТП, яка трапилась 30 березня 2018 року, а тим більше щодо причетності ОСОБА_2 до даного ДТП.
Окрім того, апелянт зазначає, що матеріали справи не містить автотехнічної експертизи, з якої б вбачалось пов`язані з механізмом дорожньо-транспортної події фактичні дані, що визначають технічний стан транспортного засобу, дорожню обстановку на місці події та дії учасників події, а також обставини, що сприяли виникненню події та розмір шкоди, заподіяної дорожньо-транспортної пригодою.
Таким чином, апелянт наголошує, що встановити всі вищенаведені обставини не виявляється можливим, а відтак докази, на підставі яких суд першої інстанції встановив наявність адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_2 у його вчиненні,  відсутні.
На переконання адвоката, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст. 280 КУпАП, а саме повністю не з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дано належну оцінку схемі наслідків дорожньо-транспортної пригоди, а також іншим доказам.
 
ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився, клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило. Зважаючи на розумність строку розгляду справи, апеляційний суд доходить висновку про проведення апеляційного розгляду на підставі наявних матеріалів.
 
Заслухавши доповідь судді, позицію потерпілого ОСОБА_1 , який не заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та змінених апеляційний вимог та зазначив про те, що після надання йому адвокатом фотознімка ОСОБА_2 він не впевнений, що особа, яка вчинила ДТП,  це ОСОБА_2 , вислухавши сторонку захисту, яка просила вважати не пропущеним строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки первинну апеляційну скаргу було направлено у встановлений законом строк, однак,  не до суду першої інстанції, а до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також доводи, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить до таких висновків.
 
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
З  матеріалів справи встановлено, що апеляційна скарга адвоката Глушкової Т.І. направлена поштовим зв`язком, відповідно до поштового штемпелю - 23 березня 2020 року, не до суду першої інстанції, а до Київського апеляційного суду (ас. 46-56). 
2 квітня 2020 року апеляційна скарга з Київського апеляційного суду направлена до Оболонського районного суду м. Києва. 
Разом з цим, захисником до Оболонського районного суду м. Києва поштовим відправленням 13 квітня 2020 року подана повторно апеляційна скарга разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду (ас. 29-44).
 
Зважаючи на вказані обставини, а також пояснення сторони захисту, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді не пропущений.
 
Що стосується доводів апеляційної скарги зі змінами, то апеляційний суд доходить такого висновку.
 
 Відповідно до вимог ст. 245, 252, 280, 283  КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
 
                Згідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка  притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
 
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
 
                При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
 
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що  судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані не у повному обсязі.
 
Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених                ст. 124, 122-4 КУпАП з урахуванням протоколів про адміністративні правопорушення, складених щодо ОСОБА_2 , схеми місця ДТП, пояснення та рапорту.
 
Проте, з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи обставини, встановлені під час апеляційного розгляду,  неможливо погодитись.
 
З матеріалів справи встановлено, що 30 березня 2018 року о 14.01 год. по пр.  Бандери, 8, к. 16,  у м. Києві, сталося зіткнення  транспортного засобу  «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак НОМЕР_1 , який під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
 
Згідно з  первинними поясненнями потерпілого ОСОБА_1 , останній пояснив, що               30 березня 2018 року близько 14 год. керував автобусом «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_2 по пр. Степана Бандери 8 корпус 16 в правій смузі. Автомобіль з державним номерним знаком НОМЕР_1 , котрий рухався у зустрічному напрямку,  не розрахував інтервал між автомобілями, і зачепив своїм автомобілем (кузовом) його ( ОСОБА_1 ) автомобіль в районі водійської двері. На момент зіткнення його ( ОСОБА_1 ) автомобіль стояв та не рухався. Водій грузовика спілкувався з ним, а в подальшому поїхав з місця зіткнення (ас. 9).
 
На підтвердження вказаних обставин потерпілим до матеріалів справи долучені фотознімки наслідків ДТП.  
 
Вказані обставини також підтверджуються схемою ДТП, рапортом працівника поліції, у якому зазначено про наявність свідків ДТП.
 
В суді апеляційної інстанції потерпілий підтвердив обставини вчинення ДТП, вказавши, що водій, який винен у ДТП, поводив себе неадекватно, він зміг би його впізнати. Після ДТП він ( ОСОБА_1 ) за порадою свідка, який бачив ці всі події, зняв на телефон наслідки ДТП. Про те, щоб сфотографувати водія, він не подумав. Поки очікували поліцію, водій другої машини поїхав з місця ДТП. 
 
Після надання йому фотознімка з ОСОБА_2 , потерпілий вказав, що не може впевнено вказати, що водій автомобіля, який винен у ДТП, та ОСОБА_2 - одне й те саме лице.
 
З пояснень ОСОБА_2 від 20 грудня 2019 року, які містяться у матеріалах справи,  встановлено, що останній працює в ТОВ «ТОРИС» водієм на всіх автомобілях, в тому числі і на «Мерседесі».  30 березня 2018 року він ( ОСОБА_2 ) не пам`ятає, що керував автомобілем і потрапляв в ДТП (ас. 3).
 
Відповідно до матеріалів справи власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» з державним номерним знаком НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (ас. 10).
 
Згідно з даними, які містяться у рапорті старшого інспектора сектору карного розшуку та опрацювання ДТП УПП у м. Кременчуці ДПП Даценко Е.М. від 10 травня 2018 року,  3 травня 2018 року до сектору розшуку та опрацювання ДТП надійшов матеріал з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 березня 2018 року, в м. Києві, по пр. С. Бандери, за участі вантажного автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який місце події залишив. Відповідно до реєстраційної картки власником зазначеного транспортного засобу являється громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . При виїзді за вищевказаною адресою двері квартири ніхто не відчиняв, зі слів сусідки гр. ОСОБА_7 , яка мешкає в кв. АДРЕСА_3 , було встановлено, що гр. ОСОБА_3 останній раз з`являвся близько року тому та казав, що переїхав разом зі своєю сім`єю до Німеччини. Інформацією щодо автомобіля «MERCEDES-BENZ» з державним номерним знаком НОМЕР_1 вона не володіє, в квартирі АДРЕСА_2 , на даний час ніхто не проживає.
Проведеними заходами встановити місце проживання гр. ОСОБА_3 не представилось можливим (ас. 12).
 
Будь-яких інших даних щодо належності автомобіля матеріали справи не містять. 
 
Вище наведені обставини свідчать, що працівниками патрульної поліції не встановлено належним чином особу, яка  вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАПП, а беззаперечних доказів про те, що   ОСОБА_2 30 березня 2018 року о 14.01 год. по просп. С. Бандери, 8, к. 16 у м. Києві керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , - матеріали справи не містять.
 
Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року                                    № 23-рп/2010  конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64). 
У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). 
 
                З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу із змінами адвоката Глушкової Тетяни Ігорівни в інтересах ОСОБА_2  - задовольнити. 
 
Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року щодо ОСОБА_2 за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП  - скасувати, провадження у справі закрити на підстав п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
 
Постанова оскарженню не підлягає.

                Суддя
Київського апеляційного суду                                                                                                      М.А. Васильєва