ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року 
м.Харків
Справа №639/2445/19
Провадження №22-ц/818/508/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи:
Позивач:ОСОБА_1 ,
Представник позивача: адвокат Босенко Олена Василівна, 
Відповідач: Державне підприємство «Харківський автомобільний завод», 
Третя особа: Державний концерн «Укроборонпром»,
Представник третьої особи: адвокат Глотова Світлана Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 липня 2020 року, постановлене суддею Єрмоленко В.Б., - 

у цивільній справі за позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій просив скасувати накази №26-к від 14 березня 2019 року та №27-к від 14 березня 2019 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення, поновити його на роботі на посаді заступника директора з безпеки Державного підприємства «Харківський автомобільний завод»; стягнути з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» (надалі ДП «Харківський автомобільний завод») на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 березня 2019 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становив 12317,76 грн; стягнути з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на його користь судові витрати у сумі 768,40 грн.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з липня 2014 року перебував у трудових відносинах з підприємством. 05 січня 2015 року наказом №01-к переведений на посаду заступника директора з безпеки заводу. Згідно наказу №33-к від 22 березня 2019 року, за погодженням Державного концерну «Укроборонпром» (надалі ДК «Укроборонпром»), звільнений з роботи з 22 березня 2019 року на підставі п.3 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором). Вважає своє звільнення незаконним, оскільки йому не було надано копії наказів про дисциплінарні стягнення, а також можливості ознайомитись з висновками службових перевірок, в наказі №26-к від 14 березня 2019 року про накладення дисциплінарного стягнення зазначена підстава - прогули 15 лютого 2019 року та 01 березня 2019 року. З цього приводу ним надані пояснення, які не взяти до уваги, що, на його думку, свідчать про упереджене до нього ставлення. Зазначає, що 15 лютого 2019 року, під час роботи на підприємстві комісії ДК «Укроборонпром», ближче до обіду, йому стало погано, тому він, з дозволу директора заводу, залишив робоче місце о 12 год. 30 хв. У зв`язку із святкуванням 75-ї річниці підприємства, 01 березня 2019 року всі працівники були відсутні на робочому місці, оскільки перебували на святкуванні даної події у ДК офіцерів. Стверджує, що з 21 березня 2019 року він знаходився на лікарняному, про що керівництву ДП «Харківський автомобільний завод» було відомо, однак у порушення вимог трудового законодавства його було звільнено (т.1 а.с.3-7).
У відзиві на позовну заяву відповідач «Харківський автомобільний завод» вказав, що ОСОБА_1 обіймав посаду, яка потребує підвищеної відповідальності та відбувається лише за погодженням ДК «Укроборонпром». Наказ про звільнення видано та доведено до ОСОБА_1 під підпис 22 березня 2019 року о 14 годині 45 хвилин в його службовому кабінеті у присутності комісії. ОСОБА_1 знаходився на роботі з 7 години ранку та про перебування його нібито на лікарняному, який так і не був наданий для оформлення, він не повідомляв, про його наявність підприємство дізналось лише зі змісту позовної заяви. Факт перебування на роботі 21 і 22 березня 2019 року ОСОБА_1 не оспорюється та може бути підтверджено поясненнями працівників сторожової охорони заводу. 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі протягом 3 годин, тому як результати перевірки підприємства стали не на його користь, про що складено відповідний акт. 01 березня 2019 року ОСОБА_1 не вийшов на роботу, оскільки, за його поясненнями, всі працівники знаходились на святкуванні 75-річниці підприємства в будинку офіцерів, проте цей день не був оголошений вихідним, табелі обліку робочого часу були складені, деякі працівники залишалися на роботі та після засідання всі повернулися на робочі місця. Самовільне надання собі вихідного дня без повідомлення безпосереднього керівника, тобто директора підприємства, визнається прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. З 04 березня 2019 року по 13 березня 2019 року ОСОБА_1 не вийшов на роботу та про причини своєї відсутності не повідомляв, на телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав, виходом комісії за місцем його проживання не встановлено його перебування вдома. Про видачу ОСОБА_1 лікарняного стало відомо 14 березня 2019 року, коли ОСОБА_1 вийшов на роботу і надав листок непрацездатності, виданий КНП «Міська клінічна лікарня №6». За результатами перевірки ДК «Укроборонпром» складено довідку про виявлені на підприємстві порушення, значна частина яких допущена з вини заступника директора з безпеки ОСОБА_1 , який також з 2016 року очолював тендерний комітет та самоусунувся від виконання своїх обов`язків. Надати письмові пояснення з приводу  цих порушень щодо неналежного стану організації безпеки на підприємстві не виявилося можливим, тому як   ОСОБА_1  зазначив письмово, що його пояснення можуть бути використані проти нього. ОСОБА_1 14 березня 2019 року надав заяву про надання йому щорічної відпустки на 44 дні,у задоволенні якої відмовлено. ОСОБА_1 в цей день викликав поліцію за фактом нібито виявлення ним у своєму робочому кабінеті піропатронів та вибух-пакету, які  з`явились в період відсутності його на роботі. При огляді спеціалістами відділу спеціальної поліції ГУНП у Харківській області у позивача були виявлені бойові патрони у кількості 31 шт., підривник артилерійського снаряду, в результаті чого інформація щодо виявлення боєприпасів, внесена до ЄРДР від 15.03.2019 за ч.1 ст.263 КК України. На думку представника відповідача, лікарняний оформлено датами, що минули у Донецькій області після звільнення   ОСОБА_1 , хоча він перебував та проживає у м.Харкові. 21 та 22 березня 2019  року ОСОБА_1  знаходився на роботі з 7 години ранку на протязі робочого часу, був присутній на виробничій нараді в кінці робочого дня, про отримання лікарняного нікого не повідомляв і його не пред`являв. За даним фактом відповідач звернувся до поліції, місцевої прокуратури щодо службового підроблення та неправомірного отримання листка непрацездатності, проводиться досудове слідство (т.1 а.с.89-98).
В поясненнях представник третьої особи ДК «Укроборонпром» зазначив, що листом від 22 березня 2019 року Концерн погодив звільнення з посади заступника директора з безпеки ДП «Харківський автомобільний завод» ОСОБА_1 за умови дотримання вимог чинного законодавства. Згідно з п.п.8, 9 Статуту, Концерн не несе відповідальності за зобов`язаннями його учасників, а його підприємства-учасники не несуть відповідальності за зобов`язаннями Концерну. Статутом ДП «Харківський автомобільний завод» (п.п.7.7) передбачено, що формування адміністрації підприємства, затвердження структури і штатного розпису належить до компетенції директора підприємства за погодженням з Концерном (т.1 а.с.18-20, 30-32).
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 червня 2018 року витребувані у ДП «Харківський автомобільний завод» довідка про заробітну плату ОСОБА_1 , накази про накладення на нього дисциплінарного стягнення, матеріали службових перевірок, за результатами яких накладено таке стягнення (т.1 а.с.55-56).
Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року було витребувано з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бахмутської районної ради» інформація щодо видачі ОСОБА_1 листа непрацездатності (т.2 а.с.33-35).
Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 липня 2020 рокувідмовленоу задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод», третя особа Державний концерн «Укроборонпром», про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.     
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні позивача були дотримані норми чинного законодавства, а тому правових підстав для задоволення позову про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі немає (т.2 а.с.189-202).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , який є позивачем у справі,звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що  наказ про звільнення є незаконним, оскільки звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , а сама процедура звільнення пройшла з порушенням норм трудового законодавства. Вважає, що накази про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень свідчать про упереджене до нього ставлення керівництва підприємства.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ДП «Харківський автомобільний завод» просить залишити скаргу без задоволення, а рішення – без змін. Вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно оцінив всі докази по справі. Зазначає, що застосовані дисциплінарні стягнення відносно ОСОБА_1 були після порушення ним трудової дисципліни, які носили систематичний характер, і в установленому порядку оскаржені не були. Також, вказує, що про наявність листка непрацездатності ОСОБА_1 нікого не повідомляв та його не пред`являв.
В поясненнях третя особа ДК «Укроборонпром» також просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення – без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим. Вказує, що доводи апелянта про те, що він викликав лікаря у м.Артемівськ (м.Бахмут) та йому був наданий листок непрацездатності, не підтверджуються жодним належним і допустимим доказом. Дисциплінарні стягнення відносно ОСОБА_1  були застосовані після порушення ним трудової дисципліни, які носили систематичний характер, а тому накази про їх накладення є законними. ДК «Укроборонпром» погодив звільнення з посади ОСОБА_1 за умови дотримання трудового законодавства. 
В судове засідання до суду апеляційної інстанції з"явився представник позивача, інші учасники були належним чином повідомлені про розгляд справи, зворотні повідомлення про отримання судових повісток містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив  з того, що під час звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника директора з безпеки, за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, відповідачем було дотримано порядок, визначений вимогами КЗпП України.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що наказом ДП «Харківський автомобільний завод» ДК «Укроборонпром» від 28 липня 2014 року №64к ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду заступника директора заводу. 
Наказом №01-к від 05 січня 2015 року ОСОБА_1 був переведений на посаду заступника директора з безпеки (т.1 а.с.8).
Згідно наказу №146 від 28 липня 2016 року на ДП «Харківський автомобільний завод» створено тендерний комітет та призначено головою тендерного комітету заступника директора заводу з безпеки ОСОБА_1 (т.1 а.с.238).
Як вбачається із Посадової інструкції заступника директора з безпеки ДП «Харківський автомобільний завод», затвердженої 15 вересня 2016 року №1Є1, з якою під розпис ОСОБА_1 ознайомлений 15 вересня 2016 року, основним завданням заступника директора з безпеки є захист ДП «Харківський автомобільний завод» від внутрішніх і зовнішніх загроз та дестабілізуючих факторів тощо. Передбачена відповідальність в рамках, визначених чинним законодавством, у тому числі за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією в межах, установлених чинним законодавством України, в тому числі дотримання особисто і персоналом трудової та виробничої дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку (т.1 а.с.176-185).
Аналогічні функції та обов`язки заступника керівника підприємства з безпеки містяться в Положенні про службу безпеки ДП «Харківський автомобільний завод» (т.1 а.с.186-196).
Згідно Розпорядження ДК «Укроборонпром» №11/р від 05 березня 2019 року, в період з 11 по 15 лютого 2019 року проведено контроль окремих питань діяльності ДП «Харківський автомобільний завод». 
За результатами перевірки встановлений неналежний стан організації системи безпеки на підприємстві, виникли проблемні питання при здійсненні ДП «Харківський автомобільний завод» закупівельної діяльності, а також констатована повна відсутність на підприємстві системи забезпечення безпеки та організації роботи за напрямками: економічна безпека, внутрішня безпека, інформаційна безпека, пропускний режим та охорона тощо. Зобов`язано керівництво ДП «Харківський автомобільний завод» провести перевірку фактів невиконання вимог наказів та розпоряджень, за наявності підстав, притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності, за результатами контролю окремих питань діяльності проінформувати правоохоронні органи для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства (т.1 а.с.43, 46).
Як убачається із довідки про результати контролю окремих питань діяльності ДП «Харківський автомобільний завод», ОСОБА_1 , як заступник директора ДП «Харківський автомобільний завод» з безпеки фактично самоусунувся від виконання своїх посадових обов`язків, відсутність передбаченого нормативним актом підприємства структурного підрозділу безпеки та невжиття керівником заводу належних заходів координації та контролю за організацією роботи по лінії безпеки є основними причинами незадовільного стану справ у зазначеній сфері діяльності підприємства, фактично створює підґрунтя для нанесення шкоди його економічному потенціалу, сприятливого клімату для порушень вимог чинного законодавства, наказів та розпоряджень Концерну. Встановлені численні порушення вимог Положення та Інструкції про здійснення закупівельної діяльності підприємств ДК «Укроборонпром» (т.1 а.с.209-236).
Директором ДП «Харківський автомобільний завод» запропоновано ОСОБА_1 надати до 14 березня 2019 року пояснення з приводу порушень, зазначених у довідці (т.1 а.с.81).
ОСОБА_1 у поясненнях від 14 березня 2019 року відмовився надавати свої доводи щодо порушень, викладених у довідці, у зв`язку з тим, що вони можуть бути використані проти нього. Крім того, ОСОБА_1 письмово повідомив директора підприємства про те, що пояснення про можливі порушення він надав членам комісії ДК «Укроборонпром» в ході проведення перевірки і доповнень не має. Як вбачається з резолюції директора, ОСОБА_1 запропонували ознайомитися з документами комісії, надати пояснення по самоусуненню від виконання своїх службових обов`язків. Комісією було складено акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення (т.1 а.с.45, 79, 81).
Наказом директора ДП «Харківський автомобільний завод» № 27-К від 14 березня 2019 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення, вчинені ним при виконанні посадових обов`язків із забезпечення економічної, внутрішньої, інформаційної безпеки підприємства та пропускного режиму охорони. З даним наказом ОСОБА_1  був ознайомлений під розпис, однак зазначив, що він не згодний (т.1 а.с.78).
Актами від 15 лютого 2019 року, 01 березня 2019 року, підтверджено, що заступник директора з безпеки ОСОБА_1 був відсутність на роботі без поважних причин 15 лютого 2019 року з 12 години 55 хвилин до 16 години 15 хвилин та протягом усього робочого часу 01 березня 2019 року (т.1 а.с.66, 67).
У письмових поясненнях ОСОБА_1 підтвердив факт відсутності на роботі, стверджуючи, що 15 лютого 2019 року, після закінчення роботи комісії ДК «Укроборонпром», приблизно о 12 годині 30 хвилин, він спитав у комісії дозволу через погіршення стану здоров`я покинути робоче місце та отримавши згоду поїхав з роботи. Відсутність на роботі 01 березня 2019 року пояснює тим, що під час телефонної розмови з одним з працівників підприємства, йому стало відомо про встановлення вихідного дня у зв`язку із святкування 75 річниці підприємства 01 березня 2019 року (т.1 а.с.65).
ОСОБА_1  було запропоновано надати пояснення про причини неповідомлення безпосереднього керівника-директора ДП «Харківський автомобільний завод» про залишення роботи 15 лютого 2019 року та відсутність на роботі протягом робочого дня 01 березня 2019 року, але ОСОБА_1 відмовився такі пояснення надати, про що складено відповідні акти 14 березня 2019 року (т.1 а.с.62-64).
Наказом директора ДП «Харківський автомобільний завод» № 26-К від 14 березня 2019 року ОСОБА_1  оголошена догана за порушення правил колективного договору та положень про службу безпеки, а саме самовільне залишення свого робочого місця і відсутність на робочому місці 15 лютого 2019 року з 13 години до 16 години 15 хвилин та 01 березня 2019 року в період з 7 години 45 хвилин до 16 години 15 хвилин. З даним наказом ОСОБА_1  був ознайомлений під розпис, однак зазначив, що він не згодний (т.1 а.с.61).
Як убачається із рапорту №3 в.о.1-го заступника директора ДП «Харківський автомобільний завод»», на заступника директора з безпеки ОСОБА_1 покладено обов`язок щодо розробки та затвердження Тимчасової інструкції щодо перевірки контрагентів, як на голову тендерного комітету на підприємстві. Директором підприємства надано строк на виконання до 12 години 21 березня 2019 року. Крім того, поставлено завдання у термін до 18 березня 2019 року надати на затвердження План усунення недоліків, викладених у довідці ДК «Укроборонпром» по результатам перевірки діяльності ДП «Харківський автомобільний завод» та особистий план роботи заступника директора з безпеки на березень 2019 року. Згідно рапорту від 15 березня 2019 року ОСОБА_1 попросив перенести термін виконання завдання до 08 години 21 березня 2019 року. Однак, ОСОБА_1 у визначений строк розпоряджень та доручень не виконав. ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення з приводу неналежного виконання своїх посадових обов`язків та систематичного невиконання розпоряджень та доручень директора підприємства, проте ОСОБА_1 відмовився, про що комісією складено акт від 21 березня 2019 року (т.1 а.с.82).
Наказом №33-К від 22 березня 2019 року, за погодженням з ДК «Укроборонпром», ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з безпеки за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та посадовою інструкцією згідно з п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.9, 33, 110-112).
Наказ доведено ОСОБА_1 до відома комісією підприємства 22 березня 2019 року о 14 годині 45 хвилин, в його службовому кабінеті, під підпис, що зафіксовано фотозйомкою (т.1 а.с.247-248).
Відповідно до матеріалів справи, у період з 21 березня 2019 року по 26 березня 2019 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, що підтверджено листком тимчасової непрацездатності (т.1 а.с.10).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом третім частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що вимоги роботодавця були доведені до відома працівника, в іншому випадку звільнення внаслідок невиконання цих вимог є незаконним.
Таким чином, пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками яких виносяться наказ про догану та наказ про звільнення. В обох випадках працівника повинні ознайомити під розпис із такими наказами та запропонувати йому написати або пояснювальну записку або заперечення на накази, якщо він бажає. Якщо працівник відмовляється від ознайомлення із дисциплінарними наказами, тобто відмовляється ставити свій підпис на таких наказах, власник повинен скласти про це відповідні акти «про відмову від ознайомлення», де повинні бути підписи присутніх при відмові осіб, які пізніше можуть бути допитані у суді як свідки. 
Працівник не може нести дисциплінарну відповідальність за невиконання вимог, які не були доведені йому до виконання, а власник не довів документами, що такі вимоги були працівнику доведені, тобто якщо працівник не знав про своє перше дисциплінарне стягнення, то і немає систематичного невиконання трудових обов`язків.
Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.
Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Аналогічна позиція викладена в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від  06 листопада 1992 року №9, в якій зазначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина 3 статті 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.
Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
Звільнення позивача за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України проведено наказом відповідача від 22 березня 2019 року у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та посадовою інструкцією.
За змістом вказаного наказу підставами для звільнення позивача саме за пунктом 3 частини 1  статті 40 КЗпП України стали наказ про накладення дисциплінарного стягнення №26-К від 14 березня 2019 року, наказ про накладення дисциплінарного стягнення №27-К від 14 березня 2019 року, погодження ДК «Укроборонпром» на звільнення заступника директора з безпеки ОСОБА_1 .
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення.
Факт систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на позивача трудовим договором та посадовою інструкцією, підтверджується наданими відповідачем та дослідженими під час розгляду справи доказами. Зокрема, копією довідки про результати контролю окремих питань діяльності ДП «Харківський автомобільний завод» щодо незадовільного стану з безпеки підприємства,пояснень ОСОБА_1 від 14 березня 2019 року, в яких він відмовився надавати свої доводи щодо порушень, викладених у довідці, копією акту працівників про відмову ОСОБА_1 надати пояснення щодо порушень, копіями актів працівників підприємства про відсутність позивача на робочому місці 15 лютого 2019 року з 12 години 55 хвилин до 16 години 15 хвилин, протягом 01 березня 2019 року. Сам факт відсутності на робочому місці протягом вказаного періоду не заперечувався і самим позивачем, але за період з 21 березня 2019 року по 26 березня 2019 року позивачем надано лікарняний лист. Позивач не заперечував проти того, що 21 та 22 березня 2019 року він працював повний день, за які йому нарахована та виплачена заробітна плата, листок непрацездатності не пред`являв і до теперішнього часу оригінал знаходиться у нього.
Належність і допустимість вказаних доказів позивачем під час розгляду справи не спростовано, поважність причин систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та посадовою інструкцією, непред`явлення листка непрацездатності за період з 21 березня 2019 року по 26 березня 2019 року не доведено, що у вказаній справі було його процесуальним обов`язком.
Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин його систематичного невиконання обов`язків, покладених трудовим договором та посадовою інструкцією, за що до останнього були двічі застосовані дисциплінарні стягнення – догана, які були доведені до його відома, про що він поставив свій підпис у наказах, що є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості застосування підстави звільнення, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Аргументи позивача зводяться до доведення факту порушення роботодавцем процедури звільнення, а саме: звільнення на другий день після відкриття листка тимчасової непрацездатності, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України та підставою для поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Надаючи оцінку вказаним доводам та перевіряючи висновки суду першої інстанції у цій частині, судова колегія виходить з наступного.
Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, у день видання наказу роботодавцем, або у будь-який наступний день за днем видання наказу про звільнення у межах строків для застосування дисциплінарного стягнення, визначених у статті 148 КЗпП України.
При цьому роботодавець повинен дотримуватись вимог, встановлених частиною третьою статті 40 КЗпП України, яка визначає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
У відповідності до положення наведеної норми, наказ роботодавця про звільнення працівника може бути видано у будь-який день, проте днем звільнення може бути лише робочий день, коли працівник перебуває на роботі.
У справі, яка переглядається судом встановлено, що станом на день звільнення – 22 березня 2019 року, позивачу на період з 21 березня 2019 року по 26 березня 2019 року включно видано листок тимчасової непрацездатності (т.1 а.с.10).
Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивач своєчасно повідомив відповідача про виданий на вказаний період листок тимчасової непрацездатності, матеріали справи не містять. В суді апеляційної інстанції представник позивача не навела доводів, що заважало позивачу повідомити роботодавця про знаходження на лікарняному протягом 6 днів та знаходженні на роботі, що не заперечував і сам позивач.
Враховуючи, що зміни в наказі стосуються лише дати звільнення та не змінюють підстави розірвання трудового договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та про те, що звільнення позивача з роботи відбулось з дотриманням положень КЗпП України.
При цьому, КЗпП України не забороняє роботодавцеві змінити дату звільнення у разі надання працівником листка тимчасової непрацездатності.
В даному випадку, з підстав відсутності у роботодавця відомостей про  перебування позивача на лікарняному в день звільнення, колегія суддів вважає, що внесення відповідних змін до дати звільнення після отримання листка тимчасової непрацездатності відповідає вимогам частини третьої статті 40 КЗпП України.
Вищенаведене також узгоджується з висновками Постанови ВСУ від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18, відповідно до змісту якої, встановивши факти порушення позивачем умов контракту, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для його поновлення на роботі. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача (аналогічний підхід застосував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі №545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 22/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі №320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі №481/1043/17, від 8 липня 2020 року у справі №752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі №305/1229/18).
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за можливе внести зміни до наказу від 22 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 , шляхом зміни дати його звільнення з 22 березня 2019 року на 27 березня 2019 року, тобто перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.
В іншій частині наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, зокрема щодо законності звільнення позивача,  та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного застосування норм матеріального права спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.    
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно наданої оцінки зібраним у справі доказам і встановленим у справі обставинам, містять посилання на факти і докази, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.
Докази та обставини, на які посилається розивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. В суді апеляційної інстанції представник позивача обгрунтовував незаконність звільнення тільки тим фактом, що позивача було звільнено в період його непрацездатності.
Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.п.3, 4 ч.1 ст.376, ст.ст.383, 384, 389-391 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 31 липня 2020 року - змінити.
Позов  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод», третя особа - Державний концерн «Укроборонпром», про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.
Змінити дату звільнення   ОСОБА_1 з посади заступника директора з безпеки Державного підприємства «Харківський автомобільний завод», відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, з 22 березня 2019 року на 27 березня 2019 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та посадовою інструкцією.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                   С.С.Кругова

Судді                                                                         О.В.Маміна

О.Ю.Тичкова
      
Повний текст постанови складено
20 січня 2021 року