Справа № 753/12947/20                                                                                             Головуючий в суді І інстанції Заставенко М. О.
Провадження № 22-ц/824/1094/2021                                                                             Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року                                                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон,
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, вжите на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року до виконання зобов`язань, покладених рішенням цього ж суду у справі № 2-4159/12 про стягнення боргу у сумі 112 298,27 грн.
Мотивував заяву тим, що судом не було встановлено фактів та не зазначено, які саме дії свідчать про його умис ухилення від виконання судового рішення, крім того судом не враховано його майновий стан, оскільки він ніде не працює, заробляє на життя мінливими заробітками, а будь-якого майна, за рахунок якого можливо було б погасити борг, у нього немає, тому, на його думку, відсутні підстави вважати, що він свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.
Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що законом передбачено право суду тимчасово обмежити особу у праві виїзду за межі країни не за саму наявність невиконаних зобов`язань за рішенням суду, а за доведений факт ухилення від їх виконання, однак суд першої інстанції ці обставини не з`ясував та не зазначив, в чому саме полягає його ухилення від виконання рішення суду, тому вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.
Інші учасники справи належним чином повідомлялися про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористалися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує зобов`язання за виконавчим листом, виданим Дарницьким районним судом м. Києва, рішення суду залишається не виконаним, виконавче провадження не закінчене і виконання рішення суду фактично унеможливлене через ухилення боржника від його виконання та доказів зворотньому матеріали справи не містять, а тому обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пишного А. В. знаходиться виконавче провадження № 58594110 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4159/12 від 23 червня 2018 року, виданого Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен банк Аваль» суму у розмірі 111 067,59 грн., судові витрати в сумі 1230,68 грн., а всього 112 928,27 грн.
Постанову державного виконавця від 12 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58594110 направлено супровідним листом боржнику до відома та виконання за вих. № 423, боржником отримано дану постанову 19 березня 2019 (а.с.3, 14-15).
12 березня 2019 року приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розшук майна боржника (а.с.16, 20).
Разом з тим, 12 березня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, копію якої направлено сторонам до відома за вих. № 427 (а.с.22, 24).
 31 липня 2018 року року приватним виконавцем про арешт коштів боржника направлено постанову про арешт коштів боржника копії в банківські установи на виконання.
З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження стало відомо, що боржник працює в ТОВ «Фрідом Фінанс Україна». Станом на 03 липня 2020 року боржника було звільнено з посади директора маркетингу ТОВ «Фрідом Фінанс Україна» (а.с.82).
Звертаючись до суду з поданням, приватний виконавець вказав на те, що відповідно до електронного запиту про перетин державного кордону України із системи ІС ДП «НАІС» від 15 липня 2020 року надано відповідь про те, що ОСОБА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон України - НОМЕР_1 , неодноразово перетинав державний кордон України в період відкритого відносно нього виконавчого провадження № 58594110.
Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
У відповідності до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам  ст. 6 Конвенції.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що державним виконавцем вжито усіх необхідних заходів, щоб боржник у добровільному порядку виконав рішення суду та сплатив борг, проведено відповідні виконавчі дії з метою розшуку майна боржника та коштів, а боржник не здійснив належних і достатніх заходів щодо добровільного виконання рішення суду, не повідомив про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, натомість ОСОБА_1 систематично перетинає державний кордон України в період відкритого відносно нього виконавчого провадження, однак ним так і не здійснено належних дій щодо виконання у повному обсязі своїх зобов`язань у виконавчому провадженні і матеріалами виконавчого провадження підтверджується факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, через що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Доводи апеляційної скарги зводяться до повторення доводів заяви та незгоди з висновками суду першої інстанції, однак апелянтом не надано належних, допустимих і достатніх доказів про наявність поважних причин, які утруднюють чи унеможливлюють виконання його зобов`язань за рішенням суду, тому такі доводи не можуть бути підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року - без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                               Судді: