УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 148/1715/19
провадження № 51-781ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020310000293, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – за вироком Ладижинського міського суду від 22 вересня 2020 року за ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі — КК України) до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.
Суть питання
За вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року  ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді: позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 3 роки та обмеження волі: за ч. 1 ст. 357 Цього Кодексу на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 357 КК України на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим  ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, сторона захисту оскаржила його до апеляційного суду. 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 03 лютого 2021 року вирок місцевого суду змінив у частині призначення покарання. Постановив зарахувати, на підставі ч. 4 ст. 70 ККУкраїни, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вищезазначеним вироком від 22 вересня 2020 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі захисник, порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень місцевого та апеляційного судів з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежився лише формальним посиланням на статті 412- 413 КПК України.
При цьому він не обґрунтував у чому саме полягало таке істотне порушення та неправильне застосування, як воно вплинуло на законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого і ухвали апеляційного судів, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення ст. 412-413 цього Кодексу.
Також скарга захисника не містить обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного його підзахисному покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про особу засудженого внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України.
Крім того, касаційна скарга захисника не містить належних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у вироку цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги, в тому числі й щодо суворості призначеного покарання його підзахисному.
До того ж, формально вказуючи на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, захисник не конкретизував, які саме доводи його апеляційної скарги апеляційний суд не перевірив та не надав на них відповідей, та не обґрунтував як це вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого апеляційним судом судового рішення в цілому. 
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому вимоги до суду касаційної інстанції, викладені захисником у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу — без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак касаційна скарга захисника містить суперечності, оскільки вона подана на вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду, а в прохальній її частині він порушує питання про призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, тоді як скасування вироку місцевого суду і ухвали апеляційного суду є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                    ОСОБА_3