ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/5845/20
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Березкіної О.В. (доповідач)
суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну "СоюзЕнерго", Дніпропетровська область, м. Новомосковськ
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2020 (суддя Мілєва І.В.) у справі № 904/5845/20
за позовом Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ 
до Концерну "СоюзЕнерго", Дніпропетровська область, м. Новомосковськ 
про стягнення 32 133,45 грн. 
 
В С Т А Н О В И В:

Позивач - Акціонерне товариство "Укртранснафта" звернувся до Концерну "СоюзЕнерго"  із позовом про стягнення 32 133,45 грн., з яких: 13 394,15 грн. - 3% річних, 18 739,30 грн. - інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2020 у справі №904/5845/20 позов задоволено в повному обсязі.
Суд стягнув з Концерну "СоюзЕнерго" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта"  32 133,45 грн., з яких: 13 394,15 грн. - 3% річних, 18 739,30 грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач - Концерн "СоюзЕнерго" звернувся з апеляційною скаргою,  в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції від 18.12.2020 року у справі № 904/5845/20,  ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В  обґрунтування  своєї скарги апелянт посилається на те, що рішення суперечить нормам матеріального права, а саме статтям 11, 509, 549, 550, 625 ЦК України, винесено рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, апелянт вважає, що  грошового зобов`язання    у відповідача перед позивачем не існувало, оскільки   правовідносини виникли внаслідок  несвоєчасної поставки товару позивачу.
Крім того,    апелянт  зазначає,  що  нарахування   сум, передбачених  статтею 625 ЦК України  неможливо  за    невиконане  рішення суду, яким були  стягнуті  штрафні санкції  за порушення строків поставки.  
Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області  в повному обсязі та відмові у позові.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Концерну "СоюзЕнерго" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2020 у справі №904/5845/20 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
          Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
          За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
          Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивачем - Акціонерним товариством "Укртранснафта"   надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення – без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний  апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 по справі № 904/2846/19 позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртранснафта" до Концерну "СоюзЕнерго" про стягнення пені у розмірі 2 556 757,80 грн. та штрафу у розмірі 626 892,00 грн. за неналежне виконання договору поставки № 23-02/51-16 від 31.08.2016 - задоволено частково. 
Суд зменшив  розмір пені та штрафу на 50% та стягнув з Концерну "СоюзЕнерго" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" суму пені в розмірі 1 278 378,90 грн., суму штрафу в розмірі 313 446грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 47 754,75 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2020 апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртранснафта" та концерну "СоюзЕнерго" залишено без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 у справі № 904/2846/19 змінено та стягнуто з Концерну "СоюзЕнерго" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" 1   064    220, 30 грн. пені.
11.03.2020 на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2020 було видано наказ.
Ухвалою суду Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2020 касаційне провадження за касаційною скаргою Концерну "СоюзЕнерго" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2020 у справі № 904/2846/19 закрито.
Відповідно до платіжного доручення № 6270 від 23.06.2020 (а.с. 90) Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перераховано на рахунок позивача 1 167 204,75 грн., з призначенням платежу: “пер. кошт. зг. в/д №904/2846/19 від 11.03.2020 Господ. суду Дніпр. обл. про стягн. з Концерн “Союзенерго” на кор. АТ “Укртранснафта”. 
Позивач зазначає, що із сплаченої суми  806 004,00 грн. пішли на погашення пені, 313 446,00 грн. на погашення штрафу, 47 754,75 грн. на погашення судового збору.
Відтак, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат до моменту фактичного виконання рішення суду у справі № 904/2846/19.
Звертаючись до Концерну "СоюзЕнерго"  із позовом про стягнення 32 133,45 грн., з яких: 13 394,15 грн. - 3% річних, 18 739,30 грн. - інфляційні втрати, позивач -  Акціонерне товариство "Укртранснафта"  посилався на  те,  що відповідач не виконав   рішення суду, яким з нього було стягнуто   пеня та штраф  за несвоєчасну поставку товару за договором,  а   тому    відповідач  повинен  сплатити на користь позивача  3% річних та інфляційні з   4лютого 2020 року ( дати набрання чинності  судовим рішенням) по 22 червня 2020 року ( тобто,   по дату    виконання  рішення).
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з  того, що  приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
  Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,  між Публічним акціонерним товариством "Укртранснафта" (покупцем) та Концерном "СоюзЕнерго" (постачальником) був укладений договір поставки №23-02/51-16 від 31.08.2016р., відповідно до п. 1.1 якого на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погодженні сторонами строки крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів резервуарів, цистерн і подібних виробів (код 28.14.1 за ДК 016:2010) (Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої код 42130000-9 за ДК 021:2015 (запірна арматура в асортименті) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.
У зв`язку з тим, що відповідачем товар був поставлений несвоєчасно, позивач нарахував на підставі пункту 6.1 договору пеню в сумі 2556757грн.80коп. за загальний період з 01.01.2017р. по 17.06.2018р. та штраф в сумі 626892грн.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 по справі № 904/2846/19, зміненим Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2020 року,  стягнуто з Концерну "СоюзЕнерго" на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" 1   064    220, 30 грн. пені за порушення зобов`язання з поставки товару, про що видано  наказ.
23 червня 2020 року  відповідач перерахував на користь позивача 1 167 204,75 грн., стягнутих судовим  рішенням.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України). 
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України). 
Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І “Загальні положення про зобов`язання” книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).
Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Суд   першої інстанції  з посиланням на правовий  висновок, який  міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, дійшов   до висновку про  те, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Проте, такий висновок  є помилковим, а посилання  на  правову  позицію  Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц є безпідставним з огляду на таке.
Так,  дійсно,  у відповідності до статті 11 ЦК України,  цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. 
Захист та/або відновлення будь-якого права судом здійснюється шляхом ухвалення судового рішення як акта правосуддя. Однак судове рішення, незважаючи на те, що має ознаки нормативності, не породжує жодних правовідносин чи прав та/або обов`язків, а лише шляхом застосування відповідного способу захисту права, визначеного законом або договором, трансформує права та/або зобов`язання учасників правовідносин в іншу, прийнятну для позивача форму.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Так, нарахування   сум, передбачених ст. 625 ЦК України   можливо    на період після винесення судового рішення, якщо сторона  продовжує невиконувати грошове зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Проте, у даному спорі,  зобов`язання з поставки   товару було виконано, тобто, зобов`язання   припинились виконанням, а    рішенням суду  були стягнуті  лише штрафні санкції  у вигляді  пені за порушення строків поставки, тобто, за  несвоєчасне виконання не грошового зобов`язання, а   тому   нарахування  3% річних та інфляційних на    стягнуту   судовим рішенням суму штрафних санкцій,  суперечить змісту  ст. 625 ЦК України.
Відповідно до статті  549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.2 ст. 550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються, а тому      відсутні підстави для стягнення  3% річних та інфляційних  за зазначений позивачем період.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц було  відступлено від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, щодо стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду,  та зазначено,  що приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Тобто,  у зазначеній справі    положення статті  625 ЦК України виникли з  грошового зобов`язання щодо  відшкодування  матеріальних збитків та моральної шкоди, в той час   як   по даній  справі, несплата  неустойки не є грошовим зобов`язанням і на неї не можуть нараховуватись  суми, передбачені ст. 625 ЦК України.
Таким чином, оскільки, господарський суд Дніпропетровської області неправильно застосував норми матеріального права, рішення  суду першої інстанції  підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд , - 
                                  
ПОСТАНОВИВ:
         
Апеляційну скаргу Концерну "СоюзЕнерго" - задовольнити. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2020 року у справі № 904/5845/20- скасувати.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Укртранснафта" – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2,  ідентифікаційний код 31570412)          на користь Концерну "СоюзЕнерго"(51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, буд. 8, ідентифікаційний код 31965106) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги  у сумі 3153грн.00коп.
Відповідно до ст. 327 ГПК України видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської  області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3   ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.        
Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.03.2021

Головуючий суддя                                                                              О.В.Березкіна

Суддя                                                                                                     М.О.Дармін

Суддя                                                                                                     С.Г.Антонік

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2021 у справі №904/5845/20 поштою не надсилаються.
        Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу: Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ, Концерну "СоюзЕнерго", Дніпропетровська область, м. Новомосковськ.