Справа № 461/5348/20                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/2430/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:3

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                26 січня 2021 року                                 м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Юзефович Ю.І., 
з участю: представника відповідача  
ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника відповідача 
                                      ОСОБА_3  – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа – Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння,
                        в с т а н о в и л а:
У липні 2020 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нежитлові приміщення площею 885,8 кв.м. на АДРЕСА_1 , які належать їм на праві спільної часткової власності – по 1/2 частині кожній, вважаючи, що ці приміщення незаконно вибули з комунальної власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради поза волею власника, а тому підлягають поверненню їх первинному власнику.
23.07.2020 року Львівська міська рада подала заяву про забезпечення позову в даній справі, шляхом заборони відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень площею 885,8 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 279504246101).
Необхідність вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову Львівська міська рада обгрунтовувала тим, що відповідачі є власниками спірного нерухомого майна, а тому ніщо не перешкоджає їм у будь-який момент відчужити майно іншим особам, що унеможливить виконання рішення суду, оскільки власниками стануть інші особи, і в такому випадку, для відновлення своїх прав Львівська міська рада буде змушена знову звертатись з аналогічним позовом до нового власника спірного нерухомого майна. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року заяву Львівської міської ради про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвалу суду оскаржила Львівська міська рада, просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що в заяві про забезпечення позову Львівська міська рада вказувала на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки спірні нежитлові приміщення неодноразово і впродовж короткого проміжку часу відчужувалися, а саме: на підставі договорів купівлі-продажу від 09.11.2010 року та 17.11.2010 року ТОВ «Берегиня» відчужило спірні нежитлові приміщення по 1/2 на користь ТОВ «Оптимальні технології», яке 30.12.2010 року відчужило їх ТОВ «В`язь», а ТОВ «В`язь» 25.01.2011 року та 26.01.2011 року відчужило спірні нежитлові приміщення по 1/2 ОСОБА_3 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2017 року відчужила 1/2 цих приміщень ОСОБА_1 .
Апелянт звертає увагу, що реєстрація права власності на спірні приміщення за відповідачами дає їм реальну можливість у будь-який час відчужити приміщення іншим особам, що унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Мехеди Н.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує вимоги та доводи апелянта. Вважає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, просить врахувати, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна після пред`явлення позову до суду.
Відповідач ОСОБА_3 також подала відзив на апеляційну скаргу, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Зазначає, що з 22.03.2017 року, тобто вже понад три роки, власниками спірних нежитлових приміщень є відповідачі і ними не вчиняється будь-яких заходів щодо продажу вказаного майна. Вважає, що за даних обставин, мотиви, наведені в обґрунтуванні поданої заяви про забезпечення позову, не доводять того, що відмова у забезпеченні позову не зможе гарантувати реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача та фактично ґрунтуються на припущеннях.
В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони відповідачів, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені,клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення сторони відповідачів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (п.п. 4, 10) роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що спір у даній справі стосується належних відповідачам на праві спільної часткової власності нежитлових приміщень, на які позивач заявляє свої права, тому відчуження цих приміщень призведе до зміни їх власників, а отже, унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову та/або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, що свідчить про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії по відчуженню спірних нежитлових приміщень та реєстрації речових прав щодо цього об`єкта нерухомого майна, і вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.
При цьому, вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення, які стосуються невизначеного кола осіб та невизначених дій, не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Таким чином, висновки суду першої інстанції по суті вирішення заявлених позивачем вимог не відповідають нормам процесуального закону, які регулюють питання забезпечення позову, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача та забезпечення позову в даній справі у вказаний вище спосіб з урахуванням наведених вище мотивів. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 24 липня 2020 року скасувати і прийняти нове судове рішення, яким заяву Львівської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежитлових приміщень площею 885,8 кв.м. на АДРЕСА_1 та реєстрації речових прав щодо цього об`єкта нерухомого майна.
В задоволенні інших вимог заявника – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 04 лютого 2021 року. 

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Копняк С.М.

                                                                Ніткевич А.В.