ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2810/21 Справа № 216/1177/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач: Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»
відповідач: ОСОБА_1 , в інтересах якого дії законний представник ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Центрально - Міського суду районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Онопченком Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2020 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось з  позовом до  ОСОБА_1 , в інтересах якого дії законний представник ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачу проводились нарахування теплової енергії відповідно до тарифів на теплову енергію, які встановлені:
- рішенням виконавчого комітету Криворізької міської Ради «Про затвердження тарифів на послуги теплопостачання в м. Кривому Розі» № 884 від 24 жовтня 2000 року, та складали 0,68 грн. за 1 м2 загальної площі на одного чоловіка за місяць; 
- згідно рішення № 630 від 14.11.2003 року, – 0,85 грн. за 1 м2 загальної площі на одного чоловіка на місяць; 
- згідно рішення № 369 від 13.07.2005 року, – 1,11 грн. за 1 м2 загальної площі на одного чоловіка на місяць; 
- згідно рішення № 554 від 13.07.2005 року, опалення за 1 Гкал становить 160 грн.; 
- згідно рішення № 53 від 17.01.2008 року, вартість опалення за 1 Гкал становить 200 грн.
З 01 липня 2014 року затверджені постановою  Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 650 від 06 червня 2014 року тарифи на послуги теплопостачання та з 21 листопада 2014 року затверджено тарифи на послуги теплопостачання постановою  Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг  №146  від 31 жовтня 2014 року, для абонентів житлових будинків  з будинковими  та квартирними  приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал; для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн. за 1 кв. м за  місяць протягом  періоду надання  послуги з  централізованого опалення; з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн. за 1 куб. м; за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн. за 1 куб.м, з податком на додану вартість.
З 01 травня 2015 року затверджені тарифи на послуги теплопостачання постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31 березня 2015 року з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал; для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення.
З 04 листопада 2016 року тарифи на послуги теплопостачання затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31 березня 2015 року зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06 жовтня 2016 року з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії – 1417 грн/Гкал; для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії – 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення.
З 31 грудня 2017 року згідно постанови від 28 грудня 2017 року №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171», тарифи на послуги теплопостачання для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії складають 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість, у тому числі: паливна складова – 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової – 354,69 грн/Гкал); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії – 67,05 грн. за 1 кв.м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова – 50,36 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової – 16,69 грн. за 1 кв. м)».
З 06 жовтня 2018 року відповідно до Постанови НКРЕКП від 27 лютого 2018 року №240 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 31 березня 2015 року №1171» тариф для абонентів житлових будинків з будинковими квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1431,15 грн./Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 67,34 грн./м.кв. (з ПДВ);
З 01 січня 2019 року відповідно до Постанови НКРЕКП від 10 грудня 2018 року №1752 «Про встановлення тарифів на послугу з централізованого опалення, що надається населенню КПТМ «Криворіжтепломережа», яке є виконавцем цієї послуги» тариф для абонентів житлових будинків з будинковими квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1701,19 грн./Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 80,04 грн./м.кв. (з ПДВ).
На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказаний будинок є багатоповерховим, опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. 
КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії», відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. 
Згідно розрахунку, заборгованість відповідача за централізоване опалення, за період з 01 січня 2002 року по 01 вересня 2012 року складає 2 420,91 грн., та за гаряче водопостачання 5 556,07 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Центрально - міського суду районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року в задоволені позових вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення. 
На думку апелянта судом першої інстанції безпідставно застосовану позовну давність, оскільки позивач звернувся за захистом свого порушеного права саме шляхом подання заяв про видачу судових наказів в 2009 році та 2012 році, а тому не було потреби звертатися до відповідача в позовному провадженні та право стягувача, тобто позивача судом задоволено, проте судові наказі скасовано лише в 2017 році. 
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на Постанову ВС від 07 липня 2020 року у справі №14-448цс19, оскільки обставини у зазначеній справі була відмова у видачі судового наказу, а не їх скасування.
В письмових поясненнях законний представник ОСОБА_2 , яка дії в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та ухваленого з дтоиманням норм процесуального права.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається  із матеріалів  справи,  КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі - Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача.
Згідно довідки КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачам централізованого опалення та гарячого водопостачання, яку надає КПТМ «Криворіжтепломережа» для потреб опалення.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу позивач посилався на те, що заборгованість відповідача за надані позивачем послуги, починаючи з 01 січня 2002 року по 01 вересня 2012 року, становить - за централізоване опалення у розмірі 2 420 грн. 91 коп., за гарче водопостачання у розмірі 5 556 грн. 07 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу було відомо про заборгованість відповідача станом на 2009 рік та 2012 рік, однак КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулись з позовом 27 лютого 2020 року, тому позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання. При цьому подання позивачем у 2009 році та 2012 році заяв про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини по наданню з боку КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживанню, з боку  позивачів комунальних послуг з централізованого опалення, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.
Відповідно до п.п. 5,6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ч. 1ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Одним із обов`язків споживача, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення є оплата послуг у встановлені договором строки.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Згідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, Власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний укласти договір  на   надання   житлово-комунальних   послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно – правових актів у сфері житлово – комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження  житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання  робіт та  інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян; дотримуватися правил  утримання  тварин  у  домашніх  умовах, утримувати  тварин  у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку, де  проживають співвласники або наймачі (орендарі), за погодженням з ними; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку,  гуртожитку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 07 червня 2020 року у справі № 712/8916/17, подання заяви про видачу судового наказу заявником (стягувачем) не може використовуватися згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України, переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується і є споживачем централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с.4), згідно розрахунку, заборгованість відповідача за період з 01 січня 2002 по 01 вересня 2012 року за централізоване опалення складає – 2 420,91 грн. та за гаряче водопостачання – 5556,07 грн. (а.с.5-7).
Судовим наказом Центрально-Міського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2009 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 9150,19 грн. (а.с. 62).
Ухвалою Центрально – Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року скасовано судовий наказ Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2009 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 9150,19 грн. (а.с. 63).
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року, скасовано судовий наказ Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 2 333,91 грн. (а.с. 65).
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що оскільки позивачу було відомо про заборгованість відповідача станом на 2009 рік та 2012 рік, проте КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулись з позовом 27 лютого 2020 року, тому позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання. При цьому подання позивачем у 2009 році та 2012 році заяв про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на Постанову ВС від 07 липня 2020 року у справі №14-448цс19, оскільки обставини у зазначеній справі була відмова у видачі судового наказу, а не їх скасування, з огляду на наступне.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/89/16 відступала від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018року усправі 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.
При цьому, слід зазначити, що у справі яка перегладалась Великою Палатою Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/89/16 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго», Черкаської міської ради про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, позивачу по справі дійсно було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, після чого позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в порядку позовного провадження. 
Так, з Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/89/16 висновки якої були враховані судом першої інстанції під час судового розгляду вбачається, що 1 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважаючи, що є достатньо обґрунтованих підстав для відступлення від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15.
При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див.постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 у справі №712/89/16 (провадження №14-448цс19).
Не можуть бути підставою для скасування рішеня суду посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовану позовну давність, оскільки позивач звернувся за захистом свого порушеного права саме шляхом подання заяв про видачу судових наказів в 2009 році та 2012 році, а тому не було потреби звертатися до відповідача в позовному провадженні та право стягувача, тобто позивача судом задоволено, проте відповідачем судові наказі скасовано лише в 2017 році, з огляду на наступне.
Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.
Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України, переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у Постановах від 21 січня 2015 року у справі №6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням правових висновків, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/89/16 (провадження №14-448цс19) дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачу було відомо про заборгованість відповідача станом на 2009 рік та 2012 рік, проте КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулись з позовом 27 лютого 2020 року, тому позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання. При цьому подання позивачем у 2009 році та 2012 році заяв про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційних скарг не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційних скарг відсутні.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2021 року задоволено клопотання Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа»  та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції (а.с. 87-88).
Відповідно п.п.6 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1), отже за подачу апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 3 153 грн. (2102х150%=3153), який підлягає стягненню з позивача на користь держави.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» залишити без задоволення.
Рішення Центрально - Міського суду районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: