ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/366/21 Справа № 205/8396/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 2 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року
у цивільній справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-Клуб», Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району про витребування майна,-
                        
В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна. 
В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлений факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, у тому числі нежитлового приміщення №162, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене нежитлове приміщення перебувало на балансі Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району м. Дніпропетровська (далі — КВ ЖРЕП Ленінського району).
На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КВ ЖРЕП Ленінського району передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".
07 липня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі № 38/5005/5752/2012 про банкрутство КВ ЖРЕП Ленінського району.
20 липня 2012 року постановою господарського суду Дніпропетровської області КВ ЖРЕП Ленінського району визнано банкрутом.
Ліквідатором КВ ЖРЕП Ленінського району призначено арбітражного керуючого Барановського О.М., який всупереч нормам чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення № 162, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу вказаного нежитлового приміщення, переможцем яких визнано ТОВ «Ренессанс-клуб». 
19 липня 2013 року між КВ ЖРЕП Ленінського району та ТОВ «Ренессанс-клуб» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 162, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. за реєстровим № 1187.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі № 38/5005/5752/2012 задоволено скаргу прокурора на дії ліквідатора та визнано неправомірними дії ліквідатора КВ ЖРЕП Ленінського району арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема нежитлового приміщення № 162, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 154,3 кв.м. та продажу з відкритих біржових торгів вказаного нерухомого майна. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1187 від 19 липня 2013 року, укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ТОВ «Ренессанс-клуб».
За договором купівлі-продажу від 11 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 3163, нежитлове приміщення № 162, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 ТОВ «РЕНЕССАНС–КЛУБ» було відчужено на користь ОСОБА_1 . 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив витребувати від ОСОБА_1 нежитлове приміщення № 162, розташоване за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року позовні вимоги Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «Ренесанс-Клуб», КВ ЖРЕП Ленінського району про витребування майна, задоволено.
Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №162, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 8 066,04 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне комунальне майно вибуло з власності територіальної громади міста Дніпра поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень), що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надана оцінка правомірності та добросовісності укладення угоди, за якою ОСОБА_1 набула право власності на нежитлове приміщення №162, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; наявні в матеріалах справи докази беззаперечно доводять наявність волі Дніпропетровської міської ради та КВ ЖРЕП Ленінського району на вибуття спірного майна з їх власності; при вирішенні спору на користь позивача суд першої інстанції застосував норми права, що регулюють віндикацію, але застосував їх формально; справа була розглянута за відсутності належним чином повідомленого відповідача, що порушило її право на справедливий суд та позбавило можливості використати надані їй процесуальні права, зокрема заперечувати щодо позову, надавати доводи та міркування, подати зустрічну позовну заяву, заявити про застосування позовної давності; суд неправомірно не застосував строк позовної давності, про який заявляла третя особа ТОВ “Ренессанс-Клуб”.
У зв`язку з ухваленням судом першої інстанції заочного рішення у справі, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності, який на момент звернення позивача сплинув.
Перший заступник прокурора Дніпропетровської області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Дніпровська міська рада надала суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27 листопада 1991 року № 46 "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів", яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради від 26 вересня 2001 року № 26/23 затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпро.
Факт належності об`єктів, зазначених у переліках (розділи І - XIII), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27 листопада 1991 року № 46 територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2013 року у справі № 200/5829/13-ц за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.
На підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27 листопада 1991 року № 46 та рішення Дніпропетровської міської ради від 26 вересня 2001 року № 26/23 відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 05 червня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення № 162, розташоване за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 86841212101).
На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" проведено реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, зокрема, Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району, шляхом передачі з їх балансу на баланс Комунальному підприємству "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 28 березня 2012 року № 41/22 “Про затвердження проміжних ліквідаційних балансів юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради” затверджено проміжні ліквідаційні баланси юридичних осіб станом на 01 лютого 2012 року, у тому числі КВ ЖРЕП Ленінського району.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2012 року порушено провадження у справі № 38/5005/5752/2012 про банкрутство КВ ЖРЕП Ленінського району.
Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2012 року у справі № 38/5005/5752/2012 КВ ЖРЕП Ленінського району визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Барановського О.М.
Арбітражним керуючим Барановським О.М., всупереч нормам чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення № 162, розташоване за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 86841212101), було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу вказаного нежитлового приміщення, переможцем яких визнано ТОВ «Ренессанс-клуб».
На підставі проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення № 162, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , 19 липня 2013 року між КВ ЖРЕП Ленінського району та ТОВ «Ренессанс-клуб» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 162, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. за реєстровим № 1187.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі № 38/5005/5752/2012 скаргу Першого заступника прокуратури Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року на дії ліквідатора задоволено. Визнано неправомірними дії ліквідатора КВ ЖРЕП Ленінського району Дніпропетровської міської ради арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема нежитлового приміщення № 162, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 154,3 кв.м. та продажу з відкритих біржових торгів вказаного нерухомого майна. Визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу спірного нерухомого майна. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1187 від 19 липня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ТОВ «Ренессанс-клуб» з відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 162, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
З урахуванням положень ч. 4 ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який діяв на момент постановлення ухвали) ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі № 38/5005/5752/2012 є такою, що набрала законної сили.
Вказане нерухоме майно ТОВ «Ренессанс-клуб» було відчужене на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 11 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 3163.
Задовольняючи позовні вимоги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, суд першої інстанції виходив з преюдиційності фактів, встановлених у справі № 38/5005/5752/2012, та прийшов висновків про те, що спірне комунальне майно вибуло з власності територіальної громади міста Дніпропетровська поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпропетровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень, про що є відповідна ухвала суду у справі про банкрутство), що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
На прокуратуру відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 зазначив, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Верховний Суд України в постановах від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15 дійшов висновку, що витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна – відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.
Як встановлено судом, рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 вирішено передати з балансу комунальних житлово – експлуатаційних підприємств, зокрема, Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційне підприємства Ленінського району на баланс КП " Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" об`єкти нерухомого майна.
Однак рішення сесії Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року КВЖРЕП Ленінського району в повному обсязі не виконано, внаслідок чого на час визнання даного боржника банкрутом нерухоме майно обліковувалось на балансі банкрута без достатніх правових підстав.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року по справі №7/5005/15290/2011 задоволено позов Дніпропетровської міської ради до КВЖРЕП Ленінського району та зобов`язано відповідача передати шляхом підписання авізо та актів приймання – передачі зі свого балансу на баланс комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради спірні об`єкти нерухомого майна. Вказане рішення господарського суду Дніпропетровської області набрало законної сили.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року у справі №7/5005/15290/2011 в повному обсязі виконане не було, об`єкти нерухомого майна не передані КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі № 38/5005/5752/2012 скаргу першого заступника прокуратури Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року на дії ліквідатора задоволено. Визнано неправомірними дії ліквідатора КВ ЖРЕП Ленінського району Дніпропетровської міської ради арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо спірного майна.
Таким чином, суд першої інстанції врахувавши обставини, встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі № 38/5005/5752/2012, обґрунтовано погодився із вимогами прокурора виходячи зі змісту ст. 388 ЦК України.
Проте, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на ухвалення судом першої інстанції заочного рішення за її відсутності, заявила клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки про реалізацію майна КВ ЖРЕП Ленінськго району Дніпровській міській раді стало відомо 12 серпня 2013 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи – носія порушеного права (інтересу).
При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Викладене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц (провадження № 14-339цс18).
На підставі проведених біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення №162, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , 19 липня 2013 року між КВ ЖРЕП Ленінського району та ТОВ «Ренессанс-клуб» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 162, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. за реєстровим № 1187, про що внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Листом ліквідатора ОСОБА_2 на ім`я директора Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровській міської ради Величко О.В., який було отримано 12 серпня 2013 року вх. №12/3108 повідомлено, що до складу ліквідаційної маси увійшли об`єкти нерухомого майна, перелік яких додано до листа. Вказані об`єкти нерухомого майна (в тому числі спірне нежитлове приміщення № 162, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 ) було реалізовано при здійсненні ліквідаційної процедури у порядку, встановленому Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, для задоволення вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів.
Зазначені обставини також встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі № 38/5005/5752/2012, що про реалізацію майна банкрута Дніпровській міській раді стало відомо 12 серпня 2013 року з дати надходження листа від ліквідатора банкрута ОСОБА_2 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що саме з 12 серпня 2013 року слід відраховувати початок перебігу позовної давності, коли Дніпровській міській раді стало відомо про реалізацію майна банкрута.
Колегія суддів зауважує, що постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2012 року було постановлено припинення повноважень ліквідаційної комісії підприємства та інших органів, щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, повноваження власника (власників) майна ліквідатора покладено на ліквідатора, тобто саме з цієї дати Дніпровська міська рада могла дізнатися про наявність свого порушеного права.
Оскільки з позовом до суду прокурор звернувся 14 грудня 2017 року, тому строк позовної давності, який обраховуюється з 12 серпня 2013 року, є пропущеним.
Колегія суддів враховує висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження 12-128гс19), згідно з якими: “7.19. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що оскільки право власності територіальної громади м. Львова на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли Львівська міська рада довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. 7.20. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням...7.22. Тому Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що перебіг позовної давності починається від дня, коли позивачу стало відомо про рішення суду щодо спірної ділянки в іншій справі”.
Доводи прокурора та Дніпровської міської ради викладені у відзивах на апеляційну скаргу про те, що про факт протиправного вибуття спірного нерухомого майна як прокурору, так і Дніпровській міській раді, стало відомо лише після постановлення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року по справі № 38/5005/5752/2012, а тому строк позовної давності необхідно відраховувати з цієї дати — колегія вважає безпідставними та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами справ.
Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів перевірено та визнано такими, що не впливають на зміст виниклих правовідносин та висновки суду з приводу їх вирішення.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо даних для задоволення апеляційної скарги, тому з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції постановлене без встановлення всіх обставин справи та без врахування пропуску позивачем строку позовної давності, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради, слід змінити розподіл судових витрат, та покласти судові витрати зі сплати судового збору на позивача. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року — скасувати та ухвалити нове рішення. 
Відмовити у задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-Клуб», Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району про витребування майна.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида