Постанова
Іменем  України 
18 березня 2021 року
м. Київ
справа № 727/5171/18
провадження № 61-19449св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019  рокув складі судді Яреми Л. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Владичана А. І., Кулянди М. І., Лисака І. Н.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати факт виконання нею рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року в частині сплати на користь ОСОБА_2 206 442, 50 грн компенсації вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину цієї квартири.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належало по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06  березня 2013 року стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 206 442, 50 грн компенсації вартості її частини у вказаній квартирі та припинено право власності ОСОБА_2 на цю частину з дня отримання грошової компенсації.
Зазначала, що вона повністю виконала рішення суду, сплатила на депозитний рахунок Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби грошові кошти в розмірі 206 442, 50 грн. Однак, у зв`язку із ненаданням відповідачем своїх банківських реквізитів, вказані грошові кошти не були перераховані на її користь та відповідно постанову про закінчення виконавчого провадження державний виконавець не виносив.
У лютому 2018 року вона подала документи для державної реєстрації припинення права власності відповідача на Ѕ частину спірної квартири та державної реєстрації за нею права власності на цю частину квартири. Рішеннями державного реєстратора від 22 березня 2018 року їй відмовлено у  вчиненні вказаних дій, оскільки вона не надала документів про отримання відповідачем грошової компенсації за припинення права власності, а також про набуття нею права власності на частину, за яку сплачено грошову компенсацію. 
Посилаючись на викладене, просила позовні вимоги задовольнити.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання факту виконання рішення суду залишено без розгляду.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019  року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартиру задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 064, 43 грн.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що  позивач повністю виплатила відповідачу визначену судом грошову компенсацію вартості її  частки в спірній квартирі, а отже набула право власності на цю частку, у зв`язку з чим, врахувавши наявність перешкод для оформлення права власності на майно, дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до  Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019  року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019  року й задовольнити її вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву та  апеляційній скарзі.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про повне виконання позивачем рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року не відповідають дійсності, оскільки вказаним рішенням з  позивача стягнуто грошову компенсацію у розмірі 206 442, 52 грн, тоді як вона просила стягнути 40 000, 00 доларів США, що еквівалентно 320 000, 00 грн.
Вважає, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи, безпідставно послались на частину першу статті 4 та частину першу статті 5 ЦПК України як на підставу звернення позивача до суду, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про задоволення позову та необґрунтовано стягнули з неї судові витрати.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
04 грудня 2019 року справа № 727/5171/18 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і  вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не  закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що  діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належало по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 206 442, 50 грн компенсації вартості Ѕ частини вказаної квартири. Припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири з дня отримання грошової компенсації.
На виконання зазначеного рішення суду 22 березня 2013 року Шевченківським районним судом міста Чернівці видано виконавчий лист, який було пред`явлено на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ.
13 вересня 2017 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у повному обсязі, а саме 206 442, 50 грн, які акумульовано на депозитному рахунку Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ у зв`язку із відсутністю банківських реквізитів стягувача ОСОБА_2 . 
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 40300312 від 26  березня 2018 року позивачу відмовлено в проведенні державної реєстрації її  права власності на спірну частку квартири в зв`язку з ненаданням у повному обсязі документів, які б підтверджували набуття нею права власності на майно.
Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області від 04 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-22, виданого 22  березня 2013 року Шевченківським районним судом міста Чернівці, закінчено в зв`язку із фактичним повним виконанням рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2013 року згідно з платіжним дорученням № 2644 від 03 грудня 2018 року.
10 грудня 2018 року на підставі цієї постанови припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в  порядку, визначеному законом. 
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є  неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. 
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частина третя статті 364 ЦК України).
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Установивши, що позивач на виконання рішення суду сплатила на користь відповідача грошову компенсацію вартості її частки в квартирі, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що позивач набула право власності на це майно, а  тому, врахувавши наявність перешкод у державній реєстрації такого права, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019  року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 червня 2019  рокута постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            І. О. Дундар
                                                                                                            Є. В. Краснощоков