Справа № 638/1257/18 
Провадження № 22-ц/810/960/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                                             м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Стахової Н.В.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,                               
                                в с т а н о в и в:

У січні 2018 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 06.12.2013 року отримав кредит у розмірі 4100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, та складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач в порушення умов кредитного договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 
Оскільки відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.12.2013 року, що виникла станом на 26.12.2017 року, в сумі 60485,86 грн, з яких: 3750,17 грн – заборгованість за кредитом, 50871,13 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 2508,09 грн – заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 2856,47 грн. – штраф (процентна складова), судові витрати у розмірі 1762 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2013 року у загальному розмірі 60485,86 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Заяву відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року скасовано.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Сєвєродонецькому міському суду Луганської області.
Від відповідача  ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву про невизнання позову у повному обсязі з посиланням на те, що 06.12.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 4100 грн шляхом зарахування кредитного ліміту на картку «Універсальна». Факт укладення договору позивач обґрунтовує Заявою-анкетою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку», проте з жодними умовами та правилами надання банківських послуг у «Приватбанку» відповідача не ознайомлювали та він їх текст не підписував, він жодного разу не намагався отримати у «Приватбанку» кредит у розмірі 4100 грн, про що свідчить відсутність зазначеної суми у графі кредитний ліміт. Як видно з матеріалів справи позовна заява подавалася у м. Харків, де відповідач не був зареєстрований на момент подання позову, хоча в анкета-заяві зазначено адресу: АДРЕСА_1 .
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що нараховувались штрафи та пеня в період проведення АТО, що суперечить вимогам діючого законодавства. Верховним Судом вказано, що припущення щодо висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь банку процентів за користування кредитом і пені за недотримання умов кредитного договору як таких, що передбачені договором недопустимі, їх розмір та підстави стягнення повинні бути визначені сторонами в самому договорі. За відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов не є підставою для їх стягнення Правила та Умови надання банківських послуг у Приватбанку, які не підписані відповідачем. За таких обставин розрахунок не відповідає вимогам вказаних нормативно-правових актів.
Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як з наданого розрахунку видно, що погашення заборгованості не здійснювалося більше ніж 3 роки від дня подачі позовної заяви, а тому, на думку відповідача, слід відмовити у позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Від Банку надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що стосовно форми кредитного договору: в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору в такий спосіб чином чинному законодавству України не суперечить.
Щодо ознайомлення Відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг: Позивачем надана до суду копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив в ній, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», підписану Відповідачем власноруч, з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.
Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Позивач надає до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.
З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).
Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. 
Щодо правомірності встановлення та зміни кредитного ліміту.
Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.
Щодо проживання відповідача на території зони АТО. При подачі позову до суду у банку була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав Відповідач. На сьогоднішній день Боржник до Банку з метою списання штрафних санкцій не звертався, хоча Банком і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення Банку так і шляхом подачі заяви через сайт Банку.
Щодо наданого банком розрахунку заборгованості.
Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.
Щодо строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача 25.01.2018 року – до спливу строку позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.12.2013 року у сумі 3 750,17 грн.Стягнуто судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку в цій частині задовольнити, в іншій частині залишити без змін.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні заборгованості, оскільки суд не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та не дослідив надані позивачем докази, допустивши грубе порушення норм цивільного права та необґрунтовано застосував правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року та не врахував численну практику Верховного Суду у кредитних правовідносинах, зокрема у справах № 356/1635/16-ц, № 923/760/18, № 428/2873/17, № 755/2720/16-ц, № 666/388/16-ц та № 153/1334/16; судом не враховано, що позичальником не оспорено зміст договору та не спростовано факту його укладення.
Звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни, оскільки звільнення судовими рішеннями боржників від сплати відсотків за кредитними договорами призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.
Від позивача відзив не надійшов.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 56735,69 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100 = 176200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків з відповідача за користування кредитом.
Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на січень 2013 року) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.
Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що під час укладення кредитного договору 06 грудня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач погодив умови цього кредитного договору, на підтвердження чого АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 06 грудня 2013 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Довід скарги про погодження сторонами під час підписання вказаної анкети позичальника умов кредитування в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України про обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не підтверджено належними доказами з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 .
Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію в частині, що підписані ОСОБА_1 . Натомість, ця заява не містить підпису відповідача щодо погодження умов кредитування та розмір погодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом.
Тому правильний висновок суду про недоведеність позивачем того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.
Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 грудня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та їх розмір, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
З огляду на наведене не заслуговує на увагу і довід скарги про неправильне врахування судом правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Як не заслуговує на увагу і довід скарги про необхідність взяття до уваги численної практики Верховного Суду у справах про стягнення кредитної заборгованості, оскільки наведені постанови Верховного Суду є судовими рішеннями у конкретних справах з відмінними фактичними обставинами та є результатом перегляду судових рішень за певними доводами касаційних скарг.
Натомість, обов`язковими при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України є лише висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Наведені скаржником рішення не містять висновків про застосування відповідних норм права.
Тому висновок суду про недоведеність позивачем за допомогою належних доказів погоджений сторонами розмір процентної ставки ґрунтується на матеріалах справи та доводами скарги не спростовується.
Відхиляються також апеляційним судом доводи позивача в апеляційній скарзі, що суд оскаржуваним рішенням призводить до загрози економічної небезпеки для країни, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і не є підставою для задоволення позову.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 23 лютого 2021 року.

Судді: