ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
17 березня 2021 року                                                                м.Суми

                                                               Справа №589/3100/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/440/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області  від 18 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Литвинко Т.В., в приміщенні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») за допомогою засобів поштового зв`язку звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 20 вересня 2010 року.
Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 20 травня 2020 року становить 28224 грн 34 коп. та складається із: заборгованості по тілу кредиту – 23098 грн 96 коп., в т.ч.: 20 грн 00 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23078 грн 96 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками; 5125 грн 38 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0 грн 00 коп. – нарахована пеня, 0 грн 00 коп. – нараховано комісії; та стягнути судові витрати.
       Шосткинський міськрайонний суд Сумської області  рішеннямвід 18 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.
               Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором № б/н від 20 вересня 2010 року в розмірі 23098 грн 96 коп. та суму сплаченого при подачі позову судового збору у відсотковому співвідношенні задоволених позовних вимог в розмірі 1720 грн 29 коп., загалом визначивши до стягнення 24819 грн 25 коп.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, посилаючись на те, що в цій частині рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідачку.
        В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.
       На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, позивачем надано суду заяву-анкету від 20 вересня 2010 року та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані особисто відповідачкою.
Розмір процентної ставки зазначеній у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - 3% на місяць (36% на рік). Крім того, сторони у вказаній довідці погодили розмір щомісячних платежів, строк їх внесення та розмір неустойки (пені та штрафу). 
       Вважає, що умови кредитування із використанням кредитної картки «Універсальна» розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 20 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а тому сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором. 
       Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позивачем доведено факт узгодження з позичальником процентної ставки 36% на рік, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, та вбачається сума нарахованої заборгованості на відповідну дату, а тому відмова у задоволенні вимог зі стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст.ст. 1048, 1054 ЦК України.
       Відповідачка не зверталася до банку для розірвання договору, а навпаки, погодилася з його умовами та прийняла їх до виконання, оскільки протягом тривалого часу користувалася кредитною карткою та частково погашала заборгованість. Вона не спростувала жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечувала розмір наявної заборгованості.
       Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
        Від відповідачки відзив у встановлений судом строк не надходив.
        Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається. 
          Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а. с. 9).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачкою не підписані (а. с. 35-61).
Відповідно до довідки банку відповідачці за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття – 15 червня 2015 року, термін дії - 05/07), НОМЕР_2 (дата відкриття – 19 листопада 2016 року, термін дії – 04/18), НОМЕР_3 (дата відкриття – 28 березня 2019 року, термін дії – 11/21) (а. с. 33).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1  за вказаним кредитним договором станом на 20травня 2020 року становить 28224 грн 34 коп. та складається із: заборгованості по тілу кредиту – 23098 грн 96 коп., в т.ч.: 20 грн 00 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23078 грн 96 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками; 5125 грн 38 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0 грн 00 коп. – нарахована пеня, 0 грн 00 коп. – нараховано комісії (а. с. 5-24).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Зокрема, встановивши обставини того, що в Анкеті-заяві позичальника від 20 вересня 2010 року процентна ставка не зазначена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, отримуючи 20 вересня 2010 року платіжну картку кредитку «Універсальна», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Що стосується доданого до апеляційної скарги нового доказу - копії довідки про умови та правила кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачкою 20 вересня 2010 року, колегія суддів апеляційного суду вказаний доказ не приймає, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивач, заявляючи клопотання про долучення вказаного нового доказу, в якості поважних причин неподання вказаного доказу суду першої інстанції зазначає про те, що про підстави відмови в частині позовних вимог та необхідність надання додаткових доказів для підтвердження таких вимог йому стало відомо після отримання копії судового рішення.
Колегія суддів вважає, що вказані банком причини неподання довідки про умови кредитування є неповажними та не є такими, що об`єктивно не залежали від нього, оскільки вказану довідку як частину кредитного договору позивач мав надати суду першої інстанції на підтвердження своїх позовних вимог.
Враховуючи вказані обставини та наведені норми процесуального права, новий доказ, а саме копія довідки про умови та правила кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається під час апеляційного перегляду справи, оскільки наданий апеляційному суду без додержання порядку та строків його подання. 
Таким чином, установивши обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, суд дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 вересня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування  рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм  матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області  від 18 грудня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        В.І. Криворотенко

                                                                               О.І. Собина