25.02.21
22-ц/812/17/21
Провадження №22-ц/812/17/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
25 лютого 2021 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 485/2096/19
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів            Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про застосування правових наслідків недійсності правочину та стягнення понесених збитків, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 12 травня 2020 року під головуванням судді Квєтки І.А., повний текст судового рішення складений 12 травня 2020 року, 
       В С Т А Н О В И В:        
У грудні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про застосування правових наслідків недійсності правочину та стягнення понесених збитків.
Позивач зазначав, що 13 січня 2016 року між ТОВ - «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу №ZROOA!0000125 , за умовами якого відповідач надав позивачу у лізинг авто марки "SAMAND LX", 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 строком на 60 місяців з правом дострокового погашення з обов`язковим щомісячним платежем у розмірі 2 934 гривні 17 копійок та авансовим платежем у розмірі 20% від вартості автомобіля у розмірі 19400 гривень.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року був частково задоволений позов ОСОБА_1  до ТОВ «Автокредит Плюс» про визнання недійсним договору лізингу та стягнення коштів. Стягнуто з ТОВ "Автокредит Плюс" на користь  ОСОБА_1  сплачені на виконання договору лізингу платежі в розмірі 50 008 грн 86 коп. Зобов`язано  ОСОБА_1  після отримання внесених ним платежів повернути ТОВ "Автокредит Плюс" отриманий автомобіль марки "ІКСО SAMAND LX", 2005 року випуску, номер кузова (шасі)  НОМЕР_2 , реєстраційний номер  НОМЕР_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року змінено в частині розміру стягнутих з ТОВ "Автокредит Плюс" платежів на користь ОСОБА_1 , вказана сума збільшена до 101 968 грн 73 коп. 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 користувався предметом лізингу з 15.01.2016 року по 01.11.2019 року, то він не міг повернути предмет лізингу ТОВ "Автокредит Плюс" у первісному стані, а тому, на думку позивача, існують підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору фінансового лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року - шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» понесених збитків у загальній сумі 151 879 грн 59 коп., що складається з: 53 990 грн 16 коп. – плата за користування предметом лізингу, 60 480 грн 14 коп. – збитки за амортизацією предмету лізингу; 12 096 грн 03 коп. - збитки за неотриманий прибуток від оренди предмету лізингу, 25 313 грн 26 коп. – ПДВ, які позивач просив сягнути з відповідача на його користь.
Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, а також заявив про застосування строку позовної давності.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Автокредит Плюс» відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Автокредит Плюс» посилаючись на порушення норм матеріального права, просило рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт зазначав, що рішення суперечить нормам ст. ст. 215, 216 ЦК України та правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року у справах № 6-65цс16, № 6-3020цс15. Також не погоджуються з висновком суду про відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, оскільки усвідомлюючи факт, що договір є нікчемним з моменту його укладання та до нього має бути застосована двостороння реституція, відповідач продовжував користуватися майном та ним не було зроблено будь-яких кроків щодо повернення транспортного засобу позивачу у рамках реституції, що підтверджує, що неправомірні дії відповідача нанесли позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди. Також апелянт вважав помилковим висновок суду про те, що попередніми судовими рішеннями вже була застосована до правовідносин сторін двостороння реституція, оскільки в постанові Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року зазначено, що питання плати за користування предметом лізингу не вирішено. Щодо висновку суду про недоведеність суми, що підлягає сплаті відповідачем за фактичне користування майном, то, на думку апелянта, у разі прийняття такої позиції суд мав застосувати положення постанови Кабінету Міністрів України «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» від 04.10.1995 року № 786 та задовольнити вимоги частково, відповідно до встановлених законом норм, а не відмовляти у стягненні в цілому. Також апелянт не погоджується з висновком суду про відсутність обґрунтування стягнення суми ПДВ. Так, суд першої інстанції проігнорував той факт, що з сум, що були сплачені відповідачем на користь позивача у ході виконання Договору лізингу, позивачем відповідно до вимог діючого законодавства було здійснено сплату податку на додану вартість. Проте виконуючи рішення суду Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року, змінене постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року, ТОВ «Автокредит Плюс» повернув кошти ОСОБА_1 у повному обсязі, в результаті чого поніс збитки в розмірі суми раніше сплаченого ПДВ.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року відкрито провадження за даною апеляційною скаргою, а ухвалою від 25 червня 2020 року призначено до розгляду на 30 липня 2020 року.
16 липня 2020 року, на адресу апеляційного суду за допомогою засобів електронного зв`язку надійшла інформація зі Снігурівського районного відділу ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_1 , який є відповідачем у даній справі.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2020 року зупинено провадження у справі до залучення правонаступників ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року поновлено провадження у справі та витребувано спадкову справу заведену після смерті ОСОБА_1 .
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 січня 2021 року залучено дружину померлого - ОСОБА_3 та неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_3 , до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_1 .
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Автокредит Плюс» – адвокат Старенко І.І., який приймав участь у справі в режимі відеоконференції, підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.
Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, в якій вона також просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 13 січня 2016 року між ТОВ "Автокредит Плюс" та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу №ZROOA!00000125, за умовами якого відповідач надав позивачу у лізинг авто марки "SAMAND LX", 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 97 000 грн., строком на 60 місяців, з правом дострокового погашення, з обов`язковим щомісячним платежем у розмірі 2934,17 грн. та авансовим платежем у розмірі 20% від вартості авто у розмірі 19400 грн. (а.с. 6-15).
За період з 11 лютого 2016 року по 14 січня 2019 року ОСОБА_1 на виконання умов договору сплатив ТОВ "Автокредит Плюс" 101968 грн.73 коп., достроково виконавши зобов`язання за вказаним Договором
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року у справі 485/75/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Автокредит Плюс" про визнання недійсним договору та стягнення коштів задоволено частково: застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме у порядку реституції на користь ОСОБА_1 з ТОВ "Автокредит Плюс" стягнуто суму платежів, сплачених на виконання договору лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року, в розмірі 50008,86 грн. (різниця між сплаченими лізингоодержувачем коштами на виконання умов договору лізингу й платою, визначеною цим договором, за користування предметом лізингу) та зобов`язано ОСОБА_1 після отримання цих платежів повернути ТОВ "Автокредит Плюс" отриманий за лізингом автомобіль. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року змінено в частині розміру стягнутих з ТОВ "Автокредит Плюс" платежів на користь ОСОБА_1 , вказана сума збільшена до 101 968 грн 73 коп. 
На виконання цього рішення платіжним дорученням № 703 від 09 жовтня 2019 року ТОВ "Автокредит Плюс" перерахувало вказану суму ОСОБА_1 (а.с. 48). Листом від цієї ж дати ОСОБА_1 направив повідомлення на адресу ТОВ "Автокредит Плюс" про готовність повернути автомобіль "SAMAND LX", державний номер НОМЕР_1 . (а.с. 49), та за актом приймання-передачі предмета лізингу - повернув вказаний автомобіль ТОВ "Автокредит Плюс" 04 листопада 2019 року (а.с.47). Доказів того, що ОСОБА_1 чинив перешкоди у своєчасному поверненні автомобіля позивачу чи ухилявся від цього матеріали справи не містять. 
Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, у разі застосування реституції за недійсним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.
Саме такі наслідки недійсності договору лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року і були застосовані рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року, частково зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у справі 485/75/19.
Особливі умови застосування правових наслідків недійсності договору фінансового лізингу або особливі наслідки недійсності договору фінансового лізингу закон не встановлює. 
Інші правові наслідки ніж повернення лізингоодержувачем лізингодавцю об`єкту лізингу - є винятком, що застосовуються виключно у разі неможливості такого повернення.
Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, враховуючи, фактичне виконання сторонами судового рішення у справі 485/75/19 щодо повернення лізингодавцю переданого за договором автомобіля марки "ІКСО SAMAND LX", державний номер НОМЕР_1 , посилання ТОВ "Автокредит Плюс" на неможливість застосування до даних правовідносин двосторонньої реституції не відповідають фактичним обставинам справи. 
За таких обставин, відповідно до вищевикладених вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ТОВ "Автокредит Плюс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору фінансового лізингу №ZROOA!00000125 від 13 січня 2016 року - шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит Плюс» понесених збитків у загальній сумі 151 879грн.59 коп., що складається з: 53 990 грн 16 коп. – плата за користування предметом лізингу, 60 480 грн 14 коп. – збитки за амортизацією предмету лізингу; 12 096 грн 03 коп. - збитки за неотриманий прибуток від оренди предмету лізингу, 25 313 грн 26 коп. – ПДВ.
З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони зроблені відповідно до приписів норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.
Цей висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2019 року у справі № 201/4408/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 522/1479/16-ц, які згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні бути враховані судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Так, у зазначених постановах Верховний Суд дійшов висновку про неможливість стягнення з лізингоодержувача на користь лізингодавця збитків, плати за користування предметом лізингу, збитків за амортизацію і неотриманого прибутку за нікчемним договором фінансового лізингу, оскільки це прямо суперечить визначеним законом правовим наслідкам недійсності правочину (частина друга статті 216 ЦК України).
Отже, посилання апеляційної скарги на невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу. 
З огляду на вищевикладене, не можна також погодитися і з доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції суперечать правовим позиціям Верховного Суду України.
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким правильно застосовані норми матеріального права.
За такого, згідно вимог ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» залишити без задоволення.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська 

____________________________________________
Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року