Ухвала
01 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 444/4040/18
провадження № 61-462ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення і усунення перешкод                      в користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
05 січня 2021 року (згідно з штемпелем на поштовому конверті) ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у вказаній справі з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першої статті 390 ЦПК України і не відповідає вимогам статей 389, 392 ЦПК України. 
У касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущений через несвоєчасне отримання оскарження судового рішення, повний текст оскарженої постанови отримано лише за заявою скаржника 11 грудня 2020 року.
Згідно частин другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена              з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (касаційна скарга залишається без руху                                  з наданням строку для виправлення її недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею                          у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє                       у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушеннямстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними з наступних підстав. ОСОБА_3 не надала будь-яких належних доказів того, що пропуск строку на касаційне оскарження пропущений через несвоєчасне отримання оскарженого судового рішення, додані до касаційної скарги документи не свідчать про те, що оскаржене судове рішення не було направлено судом апеляційної інстанції учасникам справи в порядку статті 272 ЦПК України.
Тому, особі, яка подала касаційну скаргу необхідно надати докази на підтвердження наведених підстав поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження ухвалених в цій справі судових рішень, або навести інші підстави для поновлення строку.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного               у постанові Верховного Суду.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі, зокрема зазначає підставами касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у правовідносинах передачі у приватну власність особи одним масивом земельної ділянки, частина якої зареєстрована у встановленому законом порядку, а іншою частиною якої користується особа без будь-яких правових підстав і яка була вилучена в 1955 році, відповідно до діючого на той час законодавства.
З підстав касаційної скарги, зокрема відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), таке обґрунтування не можна визнати належним, оскільки при касаційному оскарженні судових рішень не зазначено конкретну норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду. 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Без виконання вимоги щодо зазначення у касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення неможливо визначити підстави відкриття касаційного провадження та межі, в яких має здійснюватися касаційний перегляд оскаржених судових рішень.
Особі, яка подала касаційну скаргу необхідно уточнити вимоги касаційної скарги               в частині оскарження, з підстави пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки такі доводи не містять належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень в розумінні вимог цієї статті.
До касаційної скарги не додано докази про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Відповідно до підпункту 3  пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (чинний на момент пред`явлення позову) розмір судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу становив 1 762,00 грн. 
Позивачу необхідно надати докази про сплату судового збору 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за три вимоги немайнового характеру                    у розмірі 4 228, 80 грн (1 762,00*0,4*3)*200%, або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду                               у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у                                                 м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору, до суду касаційної інстанції необхідно надати відповідний документ.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам статей 392, 393 ЦПК України, її належить залишити без руху з наданням особі, яка подала скаргу, строку для виправлення зазначених недоліків (подання касаційної скарги, яка має відповідати вимогам наведеної норми процесуального права).
Керуючись статтями 185, 392, 390, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року залишити без руху.
Надати  ОСОБА_1 строк для усунення зазначених недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                             М. М. Русинчук