Ухвала

Іменем України
05 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 226/1868/19
Провадження № 51-529 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу з доповненням засудженої ОСОБА_4 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року щодо неї,
встановив:
У касаційній скарзі засуджена порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів Касаційного кримінального суду дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженої слід залишити без руху, встановивши їй строк для усунення недоліків, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України.
При цьому, згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Проте, засуджена подала касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону. Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особи, наводить доводи, які за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та не погоджується з оцінкою доказів, що відповідно до положень ст. 438 КПК України, не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Такі вимоги мають узгоджуватися із приписами ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Проте, у касаційній скарзі відсутнє належне формулювання вимог засудженої із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги. 
Як убачається зі змісту прохальної частини скарги та доповнення до неї, засуджена зазначає кілька вимог до суду касаційної інстанції, як скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий нового розгляд у суді першої інстанції так, і одночасно, просить касаційний суд призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання, на підставі ч. ч. 5 ст. 72 КК України, застосувавши Закон № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, фактично вказуючи на необхідність змінити судове рішення. 
Такі вимоги засудженої до суду касаційної інстанції не конкретизовані, не узгоджуються із приписами ст. 436 КПК України та позбавляють суд встановити дійсну позицію засудженої щодо результатів розгляду касації скарги.
Отже, враховуючи зазначене та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів касаційного суду вважає, що касаційну скаргу засудженої слід залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених недоліків.
При повторному зверненні до суду касаційної інстанції засудженою має бути підтверджено, що не пропущено цей строк.
Водночас, щодо посилання засудженої стосовно ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 425 КПК України особам, які мають право подати касаційну скаргу, надається можливість ознайомитися в суді з матеріалами кримінального провадження для вирішення питання про подання касаційної скарги. 
У зв`язку з зазначеним засуджена не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотанням до суду першої інстанції для своєчасної реалізації свого права на ознайомлення.
Зокрема, щодо клопотання засудженої про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються, колегія суддів Касаційного кримінального суду зазначає, що вказане питання вирішуються в разі прийняття судом касаційної інстанції рішення про відкриття касаційного провадження, в порядку передбаченому п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу з доповненням засудженої ОСОБА_4 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року щодо неї, залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                       ОСОБА_3