Справа № 348/1856/20 
Провадження № 22-ц/4808/218/21 
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Єлісевич О.М., 
з участю:        представника Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника АТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене головуючим суддею Матолич В.В. 16 листопада 2020 року, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» (надалі – Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі заяви № б/н від 22.11.2012 позивач відкрив відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 0,00 гривень, а потім розмір кредитного ліміту було збільшено. Відповідач прийняв пропозицію позивача щодо укладення кредитного договору, оскільки користувався кредитними коштами. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежно, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 14.09.2020 становить 17027,44 грн. Враховуючи зазначене, просив стягнути суму кредитної заборгованості, а також судові витрати.
Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт вказав, що між відповідачем та Банком було укладено договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відповідач особистим підписом в анкеті-заяві засвідчив свою згоду, що вказана Заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір. Крім того, підписом у заяві від 22.11.2012 відповідач підтвердив свою поінформованість про умови кредитування. Представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що ОСОБА_1 користувався картковим рахунком та використовував кредитні кошти, що також підтверджується випискою по карткових рахунках. На думку апелянта, судом не перевірено розрахунок заборгованості та доводи Банку, що позичальник користувався грошовими коштами, частково сплачував заборгованість, а отже визнавав свої зобов`язання.
Просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідач ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів укладення договору кредиту між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Однак, погодитись із цими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 22.11.2012 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 23).
Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
До позовної заяви позивач додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Апеляційний суд зауважує, що дана довідка не містить підпису відповідача (а.с. 24).
З`ясовано, що ОСОБА_1 за кредитним договором б/н було надано наступні кредитні картки: картка № НОМЕР_1 від 22.11.2012 зі строком дії до липня 2016 року, картка № НОМЕР_2 від 27.03.2017 зі строком дії до травня 2020 року, картка № НОМЕР_3 від 24.10.2018 зі строком дії до липня 2022 року та картка № НОМЕР_4 від 23.12.2019 зі строком дії до липня 2023 року (а.с.21).
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача: з 11.12.2013 кредитний ліміт становив 0,00 гривень; з 27.12.2013 - 500,00 гривень; з 22.06.2016 - 1500,00 гривень; з 27.03.2017 - 1500,00 гривень; з 10.04.2017 - 4000,00 гривень; з 13.09.2017 - 25000,00 гривень; з 23.04.2019 - 23560,00 гривень; з 01.10.2019 - 23560,00 гривень; з 21.12.2019 - 23560,00 гривень; з 01.01.2020 - 23560,00 гривень; з 30.01.2020 - 23560,00 гривень; з 10.02.2020 - 23560,00 гривень; з 21.02.2020 - 23560,00 гривень; з 06.03.2020 - 23560,00 гривень; з 18.03.2020 - 23560,00 гривень; з 31.03.2020 - 23560,00 гривень; ; з 07.04.2020 - 0,00 гривень; з 08.04.2020 - 0,00 гривень (а.с. 22).
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 14 вересня 2020 року у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 17027,44 грн, з яких: 20 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту, 17007,44 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 14-15).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява позичальника не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, відомостей про видачу кредитної картки певного виду та строку кредитування, а також відомостей щодо обрання відповідачем банківських послуг та будь-якої інформації щодо кредитування, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору, посилаючись при цьому на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2020 року по справі №703/3063/18.
Разом з тим, місцевим судом не враховано вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Апеляційний суд зауважує, що Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку (а.с. 16-20).
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором, здійснював інші операції щодо купівлі товарів у магазині.
Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних доказів щодо укладення між сторонами кредитного договору зважаючи на таке.
Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.
Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.
Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 вересня 2020 року (справа №200/5647/28).
Оскільки ОСОБА_1 користувався коштами банку та не повернув їх, Банк правомірно визначив до стягнення тіло кредиту у розмірі 20 грн та заборгованість за простроченим тілом кредиту – 17007,44грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції в даній справі рішення не являється законним і обґрунтованим. Тому воно не може бути залишеним в силі.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України встановлено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 16 листопада 2020 року – скасувати та ухвалити нове рішення. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 іпн. НОМЕР_5 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 22.11.2012 року станом на 14.09.2020 року: за тілом кредиту – 20 грн та заборгованість за простроченим тілом кредиту – 17007,44 грн, всього 17027,44 (сімнадцять тисяч двадцять сім) грн 44 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн за подачу позовної заяви та 3153 грн за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.