ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/32/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1086/20 Категорія: 305010000 	Опалинська О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       11 лютого 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ: 

Головуючого                 Нерушак Л.В. ( суддя  - доповідач )  
Суддів                           Карпенко О.В., Василенко Л.І.
за участю секретаря                Анкудінова О.І.   
            учасники справи: 
            позивач –  ПАТ СК «Українська страхова група»;
            відповідач – ОСОБА_1 ;;
            особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Опалинської О.П.  у Смілянському  міськрайонному  суді Черкаської області 22.09.2020 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -:

                                                                               в с т а н о в и в :

06.04.2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в розмірі 67280 гривень 81 копійок.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10 листопада 2017 року у             м. Черкаси по вул. Смілянській, керуючи транспортним засобом марки «Opel» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом PEUGEOT д.н.з НОМЕР_2 , чим завдав майнової шкоди для ПАТ «Креді Агріколь банк».
На момент  дорожньо – транспортної пригоди транспортний засіб  PEUGEOT д.н.з НОМЕР_2   був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», згідно до договору добровільного страхування майна. На виконання умов договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь вигодонабувача в розмірі 167280 гривень 81 копійку.
          Враховуючи, що розмір заподіяних відповідачем збитків перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача ОСОБА_1   покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди (167280 гривень 81 копійка – 100000 гривень = 67 280 гривень 81 копійка) та страховим відшкодуванням в розмірі 67280 гривень 81 копійка, які представник позивача просив стягнути судовим рішенням.
         Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ПАТ СК «Страхова компанія «Українська Страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено.
         Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,  РОНКПП НОМЕР_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», юридична адреса: м. Київ, вул. Федорова Івана, 32 А, р/р НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 30859524 в рахунок відшкодування шкоди 67280 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку та судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні, а всього 69382 (шістдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят дві) гривні 81 (вісімдесят одну) копійку.
          Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
         В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
         В апеляційній скарзі звертається увага на те, що огляд автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 представником страхової компанії на місці дорожньо – транспортної пригоди  не проводився, а проводився лише через 40 днів після  дорожньо – транспортної пригоди. Крім того, в ході дослідження з метою оцінки, огляд проводився без участі представника власника даного автомобіля та іншої сторони, про що свідчить копія протоколу огляду транспортного засобу від 21.12.2017 року.
         Скаржник посилається, що оскільки на місці  дорожньо – транспортної пригоди  аварійний комісар не оглядав автомобіль, тому мав бути проведений огляд за обов`язкової участі ОСОБА_1 та власника пошкодженого транспортного засобу, щоб уникнути всіх сумнівів в об`єктивності огляду. Також скаржник вказує, що в згаданій позивачем копії звіту № 1612 від 27.12.2017 року відсутні дані про те, при якій саме дорожньо-транспортній пригоді (місце, дата, час) автомобіль «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження.
          ОСОБА_1   вважає, що при проведенні дослідження було порушено процедуру оцінки вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, передбаченої вимогами   п. 7.36, п. 7.37, п. 7.39 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, а саме не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.
          В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що висновок експерта складено в порушення вимог ЦПК України, і даний висновок є єдиним доказом, на який посилався позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог.
          Тому скаржник звертає увагу, що процедура розгляду справи не була справедливою, суд не встановив повно, всебічно та об`єктивно фактичні обставини, що мають важливе значення для її правильного вирішення, порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд. 
           В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 703/1086/20 від 22 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ СК «Українська страхова група» у задоволенні позовних вимог повністю. Судові витрати покласти на ПАТ СК «Українська страхова група».
          Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно  до вимог  ч. 3 ст. 360  ЦПК України   відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції . 
Сторони  в судове засідання   повторно не з?явились,    про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується   даними судових повісток.
          Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи  з   наступних  підстав.
          Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
         Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати  судове рішення повністю  або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих  обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
          Рішення  суду першої інстанції  відповідає вищевказаним вимогам закону.
          Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, пославшись на наявність вини з боку  водія ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо – транспортної пригоди, і розмір заподіяних відповідачем збитків, які виплатила ПАТ «СК «Українська страхова група», що перевищує ліміт відповідальності страховика, у зв`язку з чим на підставі ст. 1194 ЦК України, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.
Колегія суддів апеляційного суду  погоджується з  висновками суду першої інстанції,  вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої  інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
         Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
         Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок  сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
         Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків  має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
          Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується  у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
          Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове  страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.
          Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового  страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
          Згідно вимог статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове  страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції  10 листопада 2017 року о 17 год. 42 хв.  під час керування автомобілем «Opel Insignia» н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду шляхом зіткнення з автомобілем марки «Peugeot 301» д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Смілянській в м. Черкаси, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
          17 листопада 2017 року постановою Соснівського районного суду м. Черкаси відповідач ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу (а. с. 4).
Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
          Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що  постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль, яким керував відповідач  ОСОБА_1 , мав страховий  сертифікат «Зелена карта», а  автомобіль марки «Peuget 301» д.н.з. НОМЕР_2 мав страховий поліс внутрішнього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в Україні.
Згідно даних звіту № 1612 про оцінку вартості ремонту автомобіля «Peugeot 301», 2013 року випуску  д.н.з. НОМЕР_2 від 27 грудня 2017 року, вартість відновлювального ремонту складає 190188 грн. 65 коп., в тому числі ПДВ 31698 гривень 11 копійок (а. с. 9-11).
         Як вбачається із страхового акта № ККА-58931 від 31 січня 2018 року розмір страхового відшкодування становить 167280 грн. 81 коп. (а. с. 12).
          Відповідно даних платіжного доручення від 31 січня 2018 року ПАТ СК «УСГ» перерахувало кошти ПАТ «Креді Агріколь Банк»  у розмірі 167280 грн. 81 коп. (а. с. 24).
        Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
         Згідно з частинами 1, 2  статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана  з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою згідно пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України.
Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана  сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове  страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок  дорожньо – транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.
         Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо – транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового  страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок  з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи,  яка застрахувала свою відповідальність.
         У відповідності до  ч. 1 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
         Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове  страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки   згідно  до ст. 993 ЦК України.
Відповідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Враховуючи викладені вище обставини справи, зазначені норми права, колегія суддів  апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який вірно встановив, що відповідач ОСОБА_1 , як страховик винної у дорожньо – транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст.1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок  з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати), на яку і послався у рішенні та керувався суд першої інстанції при вирішенні спору.
         Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції, вірно визначився з характером спірних правовідносин,  встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення спору, з урахуванням наданих сторонами доказів та з врахуванням наявності вини з боку ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо – транспортної пригоди дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ СК «Українська страхова група».
         Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні обставин справи судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, доводи скаржника не спростовують висновків  суду щодо задоволення вимог  позивача.
В цілому ж доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які  судом обґрунтовано спростовано, тому колегія суддів  апеляційного суду  не вбачає підстав для  задоволення вимог  апеляційної скарги та скасування  рішення суду.
В частині вирішення питання розподілу судових витрат, судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст.141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу судових витрат при задоволенні позову.
         Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує  суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив  обґрунтоване  рішення  про задоволення позовних вимог ПАТ СК «Українська страхова група», тому відсутні підстави для  зміни чи скасування рішення  згідно доводів  та вимог апеляційної скарги, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
         З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції,  яке  підлягає залишенню без  змін, а апеляційна скарга   слід залишити  без задоволення.
         Керуючись ст. ст. 367, 368,  374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                                     п о с т а н о в и в :

         Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
         Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - залишити без змін.
         Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання   повного   тексту постанови суду.
          Повний текст  постанови складений  17 лютого  2021  року.
       
        Головуючий                                                                                                  Л.В. Нерушак

        Судді                                                                                                              О.В. Карпенко

                                                                                                                              Л.І. Василенко