Ухвала                                                         
25 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 564/2227/17
провадження № 61-39960сво18
Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Фаловської І. М.,
суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Червинської М. Є.,  
учасники справи:
позивач - керівник Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Львівській національний університет імені Івана Франка, 
третя особа - Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Львівського національного університету імені Івана Франка на постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року в складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Шеремет А. М.,  
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року керівник Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , Львівського національного університету імені Івана Франка, третя особа: Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут», про визнання недійсним диплома та зобов?язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2011 року ОСОБА_1 подав до Інституту післядипломної освіти Львівського національного університету імені Івана Франка (далі - Інститут) особисту заяву про прийом до Інституту та додані до неї документи, в тому числі і нотаріально завірену копію диплома про освіту серії НОМЕР_1 , виданого 14 березня      1996 року Національним технічним університетом України «Київський політехнічний університет», та був допущений до вступних випробувань для прийняття до Інституту.
За результатами вступних випробувань ректором Інституту 26 вересня    2011 року видано наказ № 3300, згідно з яким ОСОБА_1 зараховано слухачем першого курсу заочної форми навчання правничого факультету Інституту післядипломної освіти та доуніверситецької підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка        за спеціальністю 7.060101 - правознавство як особу, яка має базову та повну вищу освіту за кваліфікаційним рівнем бакалавра, спеціаліста, магістра.
На підставі наказу ректора Львівського національного університету імені Івана Франка від 01 квітня 2015 року № 970 ОСОБА_1 , як слухачу правничого факультету, який повністю виконав навчальний план і склав державні іспити та захистив дипломну роботу, присвоєно кваліфікацію спеціаліст-юрист із подальшою видачею диплома про закінчення правничого факультету Інституту за спеціальністю 7.03040101 - правознавство.
17 квітня 2015 року ОСОБА_1 видано диплом про перепідготовку серії НОМЕР_2 . 
Позивач зазначав, що ухвалою Галицького районного суду міста Львова     від 21 жовтня 2014 року у справі № 461/1224/14-к, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), за фактом підробки диплому Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут»         серії ЛД ВЕ № 006161 від 14 березня 1996 року, у зв?язку із закінченням строків давності та встановлено, що 28 липня 2011 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що диплом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» серії ЛД BE №006161                 від 14 березня 1996 року є завідомо підробленим документом, оскільки фактично вказаним закладом не видавався, використав його нотаріально засвідчену копію під час вступу на заочну форму навчання до Інституту.
Ураховуючи викладене, керівник Здолбунівської місцевої прокуратури просив визнати недійсними та скасувати: наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка від 26 вересня 2011 року      № 3300 в частині зарахування ОСОБА_1 слухачем першого курсу заочної форми навчання правничого факультету Інституту за спеціальністю 7.03040101 - правознавство; рішення державної кваліфікаційної комісії Інституту, оформлене протоколом від 20 березня 2015 року № 3/1, про присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації спеціаліста-юриста за спеціальністю 7.03040101 - правознавство; наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка від 01 квітня 2015 року         № 970 в частині присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації          спеціаліст-юрист та видачі диплома про закінчення правничого факультету Інституту за спеціальністю 7.03040101 - правознавство, а також визнати недійсним диплом про перепідготовку серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер 209/2015, виданий 17 квітня 2015 року Інститутом             ОСОБА_1 на підставі рішення державної кваліфікаційної комісії від 24 березня 2015 року, та зобов?язати ОСОБА_1 повернути диплом про перепідготовку серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер 209/2015, від 17 квітня 2015 року до Інституту для знищення.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області                     від 27 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним і скасування наказу ректора Львівського національного університету імені Івана Франка             від 26 вересня 2011 року № 3300, про застосування якого заявлено відповідачем ОСОБА_1 , підстави для поновлення цього строку відсутні. Решта позовних вимог позивача є похідними від вищевказаної вимоги, тому такі вимоги також не підлягають задоволенню.
Постановою апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області задоволено частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України задоволено частково.
Визнано нечинним та скасовано наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка від 26 вересня 2011 року № 3300 в частині зарахування ОСОБА_1 слухачем першого курсу заочної форми навчання правничого факультету Інституту післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка за спеціальністю 7.03040101 - правознавство.
Визнано нечинним та скасовано рішення державної кваліфікаційної комісії Інституту післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка, оформлене протоколом від 20 березня 2015 року № 3/1, про присвоєння      ОСОБА_1 кваліфікації спеціаліста-юриста за спеціальністю 7.03040101 - правознавство.
Визнано нечинним та скасовано наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка від 01 квітня 2015 року № 970 в частині присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації - спеціаліст-юрист та видачі диплома про закінчення правничого факультету Інституту післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка за спеціальністю 7.03040101 - правознавство.
Визнано недійсним диплом про перепідготовку 12 ДСК №273350, реєстраційний номер 209/2015, виданий 17 квітня 2015 року Інститутом післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка ОСОБА_1 на підставі рішення державної кваліфікаційної комісії від 24 березня 2015 року.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та Львівського національного університету імені Івана Франка на користь прокуратури Рівненської області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 7 500,00 грн з кожного.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладений між Інститутом та ОСОБА_1 договір не відповідає вимогам, встановленим частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, оскільки згідно статті 47 Закону України «Про освіту»                   в редакції, яка діяла на момент навчання ОСОБА_1 , післядипломна освіта - вдосконалення освіти та  професійної  підготовки особи шляхом поглиблення, розширення й оновлення  її  професійних  знань,  умінь та навичок або отримання іншої   професії,   спеціальності   на   основі  здобутого  раніше освітньо-кваліфікаційного рівня та практичного досвіду,  а так як ОСОБА_1 станом на час вступу на заочну форму навчання до Інституту не мав вищої освіти, у зв`язку з чим не мав пільг щодо навчання за скороченим терміном, не міг отримувати післядипломну освіту, укладати договір та отримувати на його підставі диплом, оскільки ним не було здобуто освітньо-кваліфікаційного рівня, на основі якого він міг бути зарахований слухачем першого курсу заочної форми навчання правничого факультету Інституту за спеціальністю 7.060101 - правознавство.
Оскільки позовні вимоги про визнання нечинним та скасування рішення державної кваліфікаційної комісії Інституту, оформлене протоколом № 3/1 від 20 березня 2015 року, про присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації спеціаліста-юриста за спеціальністю 7.03040101 - правознавство, визнання нечинним та скасування наказу ректора Львівського національного університету імені Івана Франка № 970 від 01 квітня 2015 року в частині присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації спеціаліста-юриста та видачі диплома про закінчення правничого факультету Інституту за спеціальністю 7.03040101 - правознавство; визнання недійсним диплома про перепідготовку серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер 209/2015, виданого 17 квітня 2015 року Інститутом ОСОБА_1 на підставі рішення державної кваліфікаційної комісії від 24 березня 2015 року,                є похідними від основної позовної вимоги, тому вони також підлягають задоволенню як обґрунтовані та доведені належними й достовірними доказами.
Також апеляційний суд зазначив, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки початок перебігу такого строку слід обраховувати з 03 липня 2017 року, тобто з часу, коли прокуратурою Рівненської області було направлено на адресу Міністерства освіти і науки України звернення ОСОБА_2 щодо додержання законодавства про освіту при видачі ОСОБА_1 диплома про перепідготовку та присвоєння кваліфікації спеціаліста-юриста.
Короткий зміст вимог та доводи касаційних скарг
У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року в частині задоволення позовних вимог керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України та залишити в силі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року.
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що керівник Здолбунівської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом                  в інтересах Міністерства освіти і науки України, проте відсутні будь-які докази про порушення або оспорення цивільних прав останнього.
Оскільки накази ректора Львівського національного університету імені Івана Франка від 26 вересня 2011 року № 3300 та від 01 квітня 2015 року     № 970, а також диплом про перепідготовку 12 ДСК №273350 від 17 квітня 2015 року не є правочинами, тому на них не поширюються передбачені статтями 203, 215 ЦК України загальні вимоги щодо чинності правочину та вони не можуть бути визнані недійсними з підстав, передбачених                 ЦК України із застосуванням наслідків недійсності правочину. 
Крім того, позивачем пропущено позовну давність, про застосування якої заявлено адвокатом ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності відсутні.
У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Львівського національного університету імені Івана Франка, у якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду Рівненської області           від 12 червня 2018 року в частині визнання Львівського національного університету імені Івана Франка відповідачем у справі та ухвалити нове рішення, яким змінити процесуальний статус відповідача Львівського національного університету імені Іван Франка на процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; скасувати постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року в частині стягнення з Львівського національного університету імені Івана Франка судових витрат по сплаті судового збору у сумі 7 500,00 грн та ухвалити нове рішення, яким стягнути суму судових витрат з ОСОБА_1 .
Касаційна скарга мотивована тим, що Львівський національний університет імені Івана Франка не є належним відповідачем у справі, а підлягав залученню у справі третьою особою на стороні позивача, оскільки він не знав і не міг знати про факт подачі ОСОБА_1 завідомо підробленого диплому, у зв?язку з чим не порушував прав та інтересів позивача та не завдавав шкоди інтересам держави.
Доводи інших учасників справи
08 серпня 2018 року Львівський національний університет імені Івана Франка через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив,      у якому просить скасувати постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року в частині визначення Львівського національного університету імені Івана Франка відповідачем у справі та ухвалити нове рішення, яким змінити процесуальний статус відповідача Львівського національного університету імені Івана Франка на процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; скасувати постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року в частині стягнення з Львівського національного університету імені Івана Франка судових витрат по сплаті судового збору у сумі 7 500,00 грн та ухвалити нове рішення, яким стягнути суму судових витрат з ОСОБА_1 
22 серпня 2018 року Здолбунівська місцева прокуратура через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,                     а постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду         від 23 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Костопільського районного суду Рівненської області.
09 серпня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 15 листопада 2018 року визнано поважними підстави для поновлення процесуального строку та поновлено Львівському національному університету імені Івана Франка процесуальний строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Львівського національного університету імені Івана Франка на постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у даній справі.
Розпорядженням від 16 квітня 2020 року № 1123/0/226-20 за касаційним провадженням № 61-39960св18 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Коротуну В. М.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів іншої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові       від 18 квітня 2018 року в справі № 522/13762/14-ц (провадження                   № 61-11996св18), а саме, що визнання недійсним диплома про вищу освіту, виданого з порушенням законодавства, яке регулює правовідносини              з набуття вищої освіти, є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав в судовому порядку. 
Так, у зазначеній постанові Верховний Суд зробив висновок, що диплом про вищу освіту є документом, яким засвідчується факт здобуття особою вищої освіти й кваліфікації за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем та підтверджується її здатність виконувати завдання та обов?язки (роботи) певного рівня професійної діяльності. Відповідно правовим наслідком встановлення тієї обставини, що такий документ видано без передбачених законом підстав, може бути визнання його недійсним в судовому порядку.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що є підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у вищевказаній постанові, з наступних підстав. 
Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб?єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов?язків. Відповідно до статті               204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом із тим, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів, зокрема, слід відносити, документи, якими відповідне право оформлюється чи підтверджується (наприклад, свідоцтво про право власності на житло, про придбання майна з публічних торгів тощо). Так, вчинення дій, направлених на оформлення чи підтвердження права, самі по собі не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України і не можуть визнаватися неправомірними з підстав, встановлених ЦК України для визнання недійсними правочинів.
Ураховуючи, що предметом позову, що розглядається судом, є визнання недійсним диплому про перепідготовку 12 ДСК №273350, реєстраційний номер 209/2015, виданого 17 квітня 2015 року ОСОБА_1 , на тій підставі, що у зв?язку з відсутністю у останнього вищої освіти він не міг навчатися та отримувати післядипломну освіту, укладати відповідний договір та отримувати на його підставі диплом, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що диплом є лише документом, яким засвідчується факт здобуття особою вищої освіти та кваліфікації за відповідним                                освітньо-кваліфікаційним рівнем та підтверджується її здатність виконувати завдання та обов?язки (роботи) певного рівня професійної діяльності. 
При цьому, диплом не є правочином, на підставі якого у особи відповідне право виникає, змінюється або припиняється. Аналогічним чином не можуть визнаватися недійсними з підстав, передбачених законом для недійсності правочинів, і дії щодо видачі диплому як такі, що спрямовані на виконання укладеного між сторонами правочину. 
У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-ІХ) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Оскільки у практиці розгляду суду касаційної інстанції існує різний підхід до вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, у яких один      і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами матеріального права, тому є необхідність усунення виявлених розбіжностей.
З огляду на викладене, касаційні скарги ОСОБА_1 та Львівського національного університету імені Івана Франка на постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року підлягають прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою                 статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:                                                                                                                   
Прийняти до розгляду справу № 564/2227/17 за позовом керівника Здолбунівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України до ОСОБА_1 , Львівського національного університету імені Івана Франка, третя особа: Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут», про визнання недійсним диплома та зобов?язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Львівського національного університету імені Івана Франка на постанову апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року.
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                В. С. Висоцька 
Б. І. Гулько
В. І. Крат 
Д. Д. Луспеник
Є. В. Синельников
М. Є. Червинська