ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 лютого 2021 року
м. Харків

справа № 643/12518/18
провадження № 22-ц/818/678/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Огар І.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»,
представники – Пуль Юрій Семенович, Носов Костянтин Вячеславович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року в складі судді Єрмак Н.В.,

у с т а н о в и в : 

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі – ПАТ «НАСК «ОРАНТА») та просила стягнути на її користь: з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 191 078,23 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» – 100 000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди.
Позов мотивовано тим, що 26 січня 2018 року по вулиці Гвардійців - Широнінців, 11 в м. Харкові сталася дорожньо – транспортна пригода (далі – ДТП) за участю транспортних засобів КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та ГАЗ – 2705 – 434, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_2 .
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26 січня 2018 року ОСОБА_2 при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в попутному напрямку по тій смузі, на яку ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, та скоїв з нею зіткнення, чим порушив вимоги пункту 10.3 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України) та скоїв правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року провадження у справі закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 11 липня 2018 року дії водія ОСОБА_2  не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.4 ПДР України і знаходились, з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Внаслідок даної ДТП її автомобілю завдана матеріальна шкода в розмірі 291 078,23 грн, яка підтверджується висновком експертного дослідження від 01 серпня 2018 року.
Цивільно – правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ліміт відповідальності якої визначено в розмірі 100 000,00 грн, з яких 500,00 грн становить франшиза. Однак на час звернення до суду з даним позовом страхова компанія вказану майнову шкоду в межах страхового ліміту їй не відшкодувала.
Зазначає, що вона також зазнала моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків та ритмів, яку вона оцінює в розмірі 20 000,00 грн.

17 грудня 2018 року ОСОБА_3 – представник ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушила ПДР, що стало причиною ДТП.
Постанова Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП не містить висновків щодо вини останнього. Отже, зазначена постанова, на яку посилається позивач, не може бути належним та достатнім доказом, який підтверджує вину ОСОБА_2 в порушенні вимог ПДР та вчиненні ДТП.
ОСОБА_2 звернувся до експертної установи та замовив автотехнічне дослідження, яке містить інші висновки, ніж викладені у висновку автотехнічної експертизи, проведеної на замовлення ОСОБА_1 

17 грудня 2018 року ОСОБА_3 – представник ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, та просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 15 000, 00 грн – на відшкодування моральної шкоди; 7 200,00 грн – витрат на професійну правничу допомогу; 675,35 грн – витрат на проведення експертизи.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 26 січня 2018 року за участю транспортних засобів КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та ГАЗ – 2705 – 434, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , останньому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 15 000,00 грн.
Моральна шкода полягала у його душевних стражданнях, яких він зазнав через пошкодження автомобіля, затрат часу на проведення відновлювального ремонту та протиправну поведінку ОСОБА_1 , яка протягом року втручалася в його життя, погрожувала та вимагала відшкодування матеріальної шкоди.

03 червня 2019 року Пащенко Інна Олексіївна – представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якій просила в задоволенні позову відмовити.
Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 в порушення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подала заяву про страхове відшкодування майже через рік з моменту ДТП, не надала транспортний засіб для огляду працівниками страхової компанії та не направила страховику висновок автотоварознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Тому, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відсутні.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : суму матеріальної шкоди в розмірі 191 078,00 грн; 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; 5 834,40 грн – витрат на проведення експертного дослідження. Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 99 500,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі поданих сторонами доказів встановлено порушення водієм ОСОБА_2 ПДР, які стали причиною ДТП. Оскільки цивільно – правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», дана страхова компанія повинна відшкодувати позивачу майнову шкоду в межах страхового ліміту в розмірі 100 000,00 грн. Інша частина матеріальних збитків в розмірі 191 078,23 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 у відповідності до вимог статті 1194 ЦК України.
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, неможливістю його експлуатації для власних потребам, що призвело до змін у її повсякденному житті. Виходячи з вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із того, що вина  ОСОБА_2 у скоєнні ДТП доведена.

16 жовтня 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 196 078,23 грн, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 834,40 грн – витрат на проведення експертного дослідження і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП не містить висновків щодо його вини. Отже, зазначена постанова, на яку посилається позивач, не може бути належним та достатнім доказом, який підтверджує вину ОСОБА_2 в порушенні вимог ПДР та вчиненні ДТП. Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, вийшов за межі наданих йому повноважень і безпідставно встановив вину ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення.
В ухваленому рішенні суд першої інстанції не навів обґрунтування в наданні переваги висновку автотехнічного експертного дослідження, проведеного на замовлення ОСОБА_1 , а не висновку, наданому ОСОБА_2 .
Зазначає, що суд першої інстанції не встановив належного відповідача у даній справі, тому що транспортний засіб ГАЗ – 2705 – 434, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 .

29 січня 2021 року ОСОБА_5 – представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих сторонами доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та не є підставою для скасування судового рішення.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 26 січня 2018 року по вулиці Гвардійців - Широнінців, 11 в м. Харкові сталася ДТП за участю транспортних засобів КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та ГАЗ – 2705 – 434, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_2 .

За фактом ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26 січня 2018 року (БД № 124102) ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ – 2705 – 434, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Харкові по вулиці Гвардійців Широнінців, біля будинку № 11, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в попутному напрямку по тій смузі, на яку ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, та скоїв зіткнення, чим порушив вимоги пункту 10.3 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 24 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили.
Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що з дня вчинення правопорушення пройшло більше трьох місяців, строки накладення адміністративного стягнення збігли, що перешкоджає подальшому провадженню по справі, суд позбавлений можливості встановити винність чи невинуватість ОСОБА_2 в скоєнні правопорушення, що не перешкоджає доводити чи спростовувати винуватість в ДТП в разі розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

На момент ДТП цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7166875.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно – правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» надано роз`яснення, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо - транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно - правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

З урахуванням визначених ЦПК України принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та відповідно до статті 1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена не з його вини.

Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_2 оскільки його не притягнуто до адміністративної відповідальності судовою колегією не приймаються.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України).  Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 102 ЦПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.  
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд апеляційної інстанції дослідивши копії адміністративних матеріалів та висновків експертів, що були подані сторонами, надавши їх належну оцінку, зазначає таке.

ПДР в редакції, чинній на момент вчинення ДТП встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь – якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (пункт 10.1.). 
У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасним перестроюванням транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться ліворуч (пункт 10.3).
Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот (пункт 10.4). 

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26 січня 2018 року (БД № 124102) ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ – 2705 – 434, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Харкові по вулиці Гвардійців Широнінців, біля будинку № 11, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в попутному напрямку по тій смузі, на яку ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, та скоїв зіткнення, чим порушив вимоги пункту 10.3 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода.

Відповідно до висновку автотехнічного експертного дослідження № 15341, складеного 11 липня 2018 року експертом Харківського науково – дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса на замовлення ОСОБА_1 в даній ДТС водій ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1 та 10.4 ПДР; для виконання вказаних пунктів ПДР у водія ОСОБА_2 не було перешкод технічного характеру. В даній ДТС дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 10.4 ПДР та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
В даній ДТС в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам пунктів ПДР, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а. с. 27 – 33 т. 1).

Відповідно висновку автотехнічної експертизи № 1312/18, складеному 14 грудня 2018 року експертом Харківського науково – дослідного експертно – криміналістичного центру на замовлення ОСОБА_2 : 
- згідно з поясненнями ОСОБА_2 – в даній ДТС дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам пункту 10.1 ПДР України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Технічна можливість запобігання ДТП діями водія ОСОБА_2 не визначалася;
- згідно з поясненнями ОСОБА_1  – дії водія ОСОБА_2  не відповідали вимогам  пунктів 10.1, 10.4 ПДР України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній ДТС водій ОСОБА_1 не мала технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання нею вимог ПДР України (а. с. 124 – 130 т. 1).

Дослідивши вказані висновки суд апеляційної інстанції вважає, що висновок № 15341 від 11 липня 2018 року автотехнічного експертного дослідження Харківського науково – дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса більш повно та об`єктивно відображає механізм ДТП.

Експерт Харківського науково – дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса ґрунтував свій висновок не лише на поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а й надавав пояснення щодо механізму розвитку ДТП виходячи із механічних пошкоджень транспортних засобів, їх кінцевого розташування та схеми місця ДТП.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення водієм ОСОБА_2 ПДР були причиною ДТП, яка сталася 26 січня 2018 року.

Згідно зі звітом № 12588 оцінки матеріального збитку транспортного засобу від 01 серпня 2018 року, проведеної Харківським науково - дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 26 січня 2018 року, складає 291 078,23 грн.

У звіті зазначено, що огляд автомобіля КIA – Ceed, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , проводився тричі (технічний огляд, додатковий технічний огляд та другий додатковий огляд) за участі представника власника транспортного засобу та другого учасника ДТП – ОСОБА_2 .
Експертом при визначенні розміру матеріального збитку враховано рік випуску автомобіля, наявні пошкодження, які не відносяться до ДТП, фізичне зношування транспортного засобу в зв`язку з його експлуатацією та втрату товарної вартості.

Оскільки цивільно – правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дана страхова компанія повинна відшкодувати позивачу майнову шкоду в межах страхового ліміту в розмірі 100 000,00 грн, а інша частина матеріальних збитків в розмірі 191 078,23 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 у відповідності до вимог статті 1194 ЦК України.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного їй майна та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача грошової суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Щодо доводу апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив належного відповідача у даній справі, тому що транспортний засіб ГАЗ – 2705 – 434, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 , судова колегія зазначає таке.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Особою, яка керувала транспортним засобом в момент ДТП є ОСОБА_2 , а тому правові підстави для покладення відповідальність за винні дії ОСОБА_2 на власника джерела підвищеної небезпеки – ОСОБА_4 , відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати и детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                                    А.В. Котелевець

Судді                                                                                                 І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський