Ухвала                                                                        

20 січня 2021 року
м. Київ
справа №425/4233/19
провадження № 51-5433ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу цивільних позивачів ОСОБА_4 у власних інтересах, ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 жовтня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року і
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 жовтня 2020 року в задоволенні клопотання цивільних позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про забезпечення позову - арешту майна – відмовлено. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.
Не погоджуючись із постановленими судовими рішеннями, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскаржили їх у касаційному порядку.
Суд перевірив касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) та встановив, що її подано із порушеннями п. 4 ч. 2, ч. 4 названої статті.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 427 КПК касаційна скарга підписується особою, яка її подає. Однак касаційна скарга не підписана представником потерпілих ОСОБА_7 , хоча він зазначений у касаційній скарзі як окремий скаржник.
Також не підписано і копії касаційних скарг, необхідних для надіслання учасникам судового провадження. 
Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до п. 7, 8 ч. 1 ст. 425 КПК  касаційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову.
У касаційній скарзі процесуальний статус скаржників зазначено як позивачі, а ОСОБА_7 вказаний як представник потерпілих, тому скаржникам необхідно визначитися у якому саме процесуальному статусі ними подана касаційна скарга.
Ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, однак таку вимогу кримінального процесуального закону скаржниками не дотримано.
Касаційні вимоги скаржники аргументують неврахуванням судами нижчих інстанцій норм ст. ст. 149-150, 153, 179 Цивільного процесуального кодексу України, однак зазначеними нормами регламентовано забезпечення позову у цивільному судочинстві.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Натомість у касаційній скарзі цивільні позивачі стверджують про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не зазначаючи в чому саме вони полягають та як могли вплинути чи вплинули на прийняття постановлених судових рішень. Таке формулювання підстав касаційного перегляду судових рішень є неконкретним та носить загальний характер. 
Обґрунтування доводів цивільних позивачів зводиться до переоцінки тих обставин, які були взяті до уваги судами при прийнятті оскаржуваних ухвал, що не може бути предметом касаційного перегляду, оскільки касаційний суд виступає судом права, а не факту.
У касаційні скарзі скаржники просять скасувати ухвали місцевого і апеляційного судів та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Однак названі касаційні вимоги не узгоджуються між собою та є взаємосуперечливими.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Згідно зі ч. 1 ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу цивільних позивачів ОСОБА_4 у власних інтересах, ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 представника потерпілих ОСОБА_7 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 жовтня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків – десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху надіслати цивільним позивачам. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3