Номер провадження: 22-ц/813/2459/21 
Номер справи місцевого суду: 947/19415/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/19415/20
Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2459/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О., 

учасники справи: 
- позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
- відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Маломуж А.І. 14 вересня 2020 року, повний текст рішення виготовлений 14 вересня 2020 року,
встановив:

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.03.2012 року, станом на 31.05.2020 року, у розмірі – 34 801,08 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту - 11 311,08 грн., у тому числі: - заборгованість за поточним тілом кредиту - 20,00 грн.; - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11 291,08 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 00,0 грн.; - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 4 513,57 грн.; - нарахована пеня - 16 843,05 грн.; - нарахована комісія - 0,00 грн.; - штраф (фіксована частина) – 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) -1 633,38 грн..
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_1 26.03.2012 року було укладено кредитний договір без номеру, відповідно до якого Банком надано ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому остаточно було збільшено Банком до - 10 000 грн..
Відповідач прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором.
У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором б/н від 26.03.2012 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (а. с. 3 – 7).
Відзив на позов Банку до суду першої інстанції не надійшов.
У судове засідання суду першої інстанції сторони не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (а. с. 93).
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року вищенаведений позов Банку задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 26.03.2012 року у розмірі – 11 311,08 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту - 11 311,08 грн., в тому числі: - заборгованість за поточним тілом кредиту - 20,00 грн.; - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11 291,08 грн.. 
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по сплаті судового збору у розмірі – 683,19 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з вказаними Банком Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомився, розумів та погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку. 
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, місцевий суд дійшов до висновку про те, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в розмірі – 11 311,08 грн..
Мотивуючи вищенаведені висновки, суд першої інстанції зазначив про те, що такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (а. с. 94 - 96).
Банк в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, нарахованої пені та штрафів. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено в оскарженій частині при недоведеністі обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на безпідставну відмову судом першої інстанції у стягненні заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, пенею та штрафами. Позичальник погодився із запропонованими Банком Умовами та правилами надання банківських послуг, користувався коштами. Посилається на неможливість застосування у даній справі висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо розуміння та погодження останнього із запропонованими Банком Умовами та правилами надання банківських послуг (а. с. 98 – 104).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.10.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі (а. с. 116 – 117). Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. Рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 вищевказаної кореспонденції повернулося до апеляційного суду з приміткою пошти – «Адресат відсутній».
Після отримання актуальної інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було повторно надіслано ОСОБА_1 .. Крім того, на офіційному сайті апеляційного суду було розміщено повідомлення ОСОБА_1 про наявність ухвали Одеського апеляційного суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 вищевказаної кореспонденції повернулося до апеляційного суду з приміткою пошти – «Адресат відсутній».
Відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 128, 131 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина 1 статті 131 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджується отримання ОСОБА_1 судової кореспонденції, направленої йому судом першої інстанції за адресою реєстрації останнього (а. с. 91, 126). З огляду на відсутність заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження відповідача та вищевказані приписи цивільного процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 є повідомленим про розгляд справи апеляційним судом.
Відповідач правом надання відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі апелянтом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за ціною позову (34 801,08грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів повністю не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованою пенею та штрафами. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими, відповідно до ст. 625 ЦК України. Суд в цій частині невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог Банку в повному обсязі. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 256, 257, 261, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 633, 634, 1048, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. 
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
26.03.2012 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. В анкеті-заяві зазначено, тип картки – Платіжна картка кредитка «Універсальна» та бажаний ліміт – 2 500,00 грн.. Також зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 47 – 47 зворотна сторона).
Банк посилається на те, що з ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
На підтвердження факту укладення кредитного договору Банк, крім вищевказаної анкети-заяви надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи (а. с. 49 – 73).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 26.03.2012 року станом на 31.05.2020 року становить - 34 801,08 грн., яка складається з: - 11 311,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: - 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 11 291,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 00,0 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 4 513,57 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; - 16 843,05 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1 633,38 грн. - штраф (процентна складова).
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
За правилами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами, передбаченими статтями 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно вимог, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) – розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.45.).
Мінімальний обов`язковий платіж – розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має оплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійсненних операцій з використання платіжних карток (п. 1.1.1.50.).
Овердрафт – короткостроковий кредит, який Банк надає клієнту у разі, якщо сума операцій за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредиту кредитування (п. 1.1.1.52).
Прострочений кредит – кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором (п. 1.1.1.72).
Форма надання кредиту: «Фінансовий» кредитний ліміт може бути використаний для отримання готівкових коштів з Картрахунку і безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги (п. 2.1.1.12.1.1).
За користування кредитом Пільгового періоду клієнт сплачує Банку проценти в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту в рамках встановленого льготного періоду по кожній платіжній операції (2.1.1.12.2.).
Погашення кредиту – поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або у безготівкову порядку та зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (2.1.1.12.3.).
Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також Овердрафту, виникаючого по таким картам, наведений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невідь ємною частиною договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачений Тарифами, та частину заборгованості по кредиту (2.1.1.12.4.).
За користування кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти і розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів за рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. (2.1.1.12.6.).. 
Проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати передбачену п. 2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту або Овердрафту коштів, з дня списання коштів з карткового рахунку (2.1.1.12.6.3.).
Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії Договору він автоматично лонгується на такий самий строк (а. с. 18 зворотна сторона).
Обов`язком позичальника за кредитним договором є - повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Згідно п. 2.1.1.5.5. за кредитним договором по даній справі позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 26.03.2012 року процентна ставка не зазначена (а. с. 47 – 47 зворотна сторона).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, а також пеню і штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 березня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період – з часу виникнення спірних правовідносин (26.03.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним – споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір,
а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.span>ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 березня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі - 16 843,05 грн., а також за штрафами у розмірі - 500 грн. та - 1 633,38 грн. є обґрунтованим та таким, що узгоджується із вимогами чинного законодавства.
Вищевикладені висновки апеляційного суду є відображенням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 201/10415/18, від якої не було відступлено у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19 та від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо неможливості застосування у даній справі висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо розуміння та погодження останнього із запропонованими Банком Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки у вищевказаній постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19 суд касаційної інстанції посилаючись зокрема на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, погодився з висновком апеляційного суду про необхідність відмови у задоволенні вимог позову Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованою пенею та штрафів (фіксована частина, процентна складова). Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими пенею та штрафами відсутні. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні цих позовних вимог.
Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне. 
Наданий Банком розрахунок заборгованості за період – з 09.05.2012 року по 31.05.2013 року (а. с. 8 – 17) не містить відомостей щодо заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Відсутні такі відомості і у розрахунку заборгованості за період – з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року (а. с. 18 – 27). 
Відомості про розмір заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розрахунку заборгованості за період – з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року (а. с. 28 – 29) не відповідають вимогам діючого законодавства щодо їх розміру. Так, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми боргу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі нарахування 3% річних їх розмір у місяць становить – 0,25% = 3% : 12 місяців. Виходячи з вказаного, підлягає стягненню 3% за період - з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року у загальній сумі – 162,27 грн. = 32,38 грн. (жовтень 2019 року) + 32,42 грн. (листопад 2019 року) + 32,41 грн. (грудень 2019 року) + 32,51 грн. (січень 2020 року) + 32,55 грн. (лютий 2020 року) + 0,00 грн. (березень 2020 року - так зазначено у розрахунку) + 0,00 грн. (квітень 2020 року - так зазначено у розрахунку) + 0,00 грн. (травень 2020 року - так зазначено у розрахунку). 
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Банку щодо стягнення процентів, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, не відповідають обставинам справи, судом в цій частині порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог Банку за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позов Банку підлягає частковому задоволенню необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат. 
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідач на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції - 2 102,00 (а. с. 1), в апеляційній інстанції – 3 153,00 грн. (а. с. 1105), разом – 5 255,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 33%, у розмірі – 1 734,15 грн. = (2 102,00 грн. + 3 153,00 грн.) х 33%.
Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливостіспростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,
               постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» – задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, та стягнення судового збору – скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, – задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, в розмірі – 162 (сто шістдесят дві) грн. 27 коп..

В решті позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, – відмовити.

Здійснити остаточний перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 )на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір у розмірі – 1 734 (одна тисяча сімсот тридцять чотири) грн. 15 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:  А. П. Заїкін 

Судді:  О. В. Князюк

С. О. Погорєлова