ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1465/20  Номер провадження 22-ц/814/676/21	Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянув в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"
на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року (повний текст складено 17.12.2020 року)
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 24.10.2011 року, згідно якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
При цьому, відповідач своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом станом на 30.04.2020 у сумі 266605,58 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 988,02 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом – 260485,72 грн., заборгованості за пенею – 5131,84 грн. 
З цих підстав прохали суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість у розмірі 137190,33 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 988,02 грн. та заборгованості по процентам за період з 24.10.2011 року по 30.05.2019 року – 137190,33 грн. та вирішити питання судових витрат.

Заочим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.10.2011 р. в розмірі 988,02 грн., судовий збір по справі у розмірі 14,72 грн., а всього 1002,74 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився Банк який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження всіх матеріалів та обставин справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині незадоволених вимог щодо стягнення відсотків, пені та штрафів та задовольнити вимоги банку в цій частині, вирішити питання судових витрат.
Вказують, що в матеріалах спраи наявна довідка про умови кредитування, підписана позичальником, де зазначена базова процентна ставка 2,5 на місяць, що становить 30% річних, відтак, місцевий суд не вправі був відмовляти в задоволенні позову в частині стягнення відсотків. Окрім того, зазначають, що у виписці по рахунку наявна інформація щодо повідомлення Відповідача про зміну відсоткової ставки по кредиту. При цьому, позичальник продовжив користуватися кредитними коштами та погашати борг, з письмовими заявами про розірвання договору не звертався, відтак, прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.
Зазначають, що, оскільки судом установлено, що Банк надав відповідачу кредит, а той його не повернув, то відсутні будь-які підстави відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно витягу із Статуту, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с.51-52).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 24.10.2011 року звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку – Кредитка «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.18).
Окрім того, 24.10.2011 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.19).

Відповідно до наданих банком розрахунків, станом на 30.04.2020 року заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає: 266605,58 грн. з яких: заборгованості за тілом кредиту - 988,02 грн., заборгованості за нарахованими відсотками – 260485,72 грн., нарахована пеня – 5131, 84 грн., 0.00 грн. – нараховано комісії (а.с.7-10).

Разом з тим, банк скориставшись своїм правом, у поданому позові визначив до стягнення заборгованість в сумі 137190,33 грн., яка складається з наступного: - 988, 02 грн. - заборгованості за тілом кредиту, - 136202,31 грн. – заборгованість по процентам за період з 24.10.2011 року по 30.05.2019 року.

Задовольняючи вимоги банку в частині стягнення тіла кредиту суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у визначеному розмірі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив із того, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк»,не містять підпису позичальника, за таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати вказаних сум.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем при пред`явленні позову ставилась вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 988,02 грн. заборгованості за тілом кредиту, яка і була стягнута оскаржуваним рішенням суду.
Згідно чч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відтак, оскільки Банком оскаржується рішення місцевого суду лише в частині відмови в стягненні процентів, то і судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині, в іншій частині рішення місцевого суду не переглядається.
При цьому, вимоги апеляційної скарги про стягнення суми пені та штрафів, судом апеляційної інстанції також не вирішуються, оскільки такі вимоги не заявлялись в суді першої інстанції при подачі позову та не вирішувались місцевим судом.

       Щодо наявності підстав для стягнення суми відсотків, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а.с.19).

Так, з наведеної вище довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» судом установлено, що сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) на суму залишку непростроченої заборгованості.
Проте, у наданому АТ КБ «ПриватБанк» до позову розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, а саме 30 % (у період з 24.10.2011 року по 31.08.2014 року), 34,80% (уперіод з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року), 43,20 % (у період з 01.04.2015 року по 30.04.2020 року) (а.с.7-10).

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивач нараховував відповідачу заборгованість за договірними відсотками в 30% річних лише в період з 24.10.2011 року по 31.08.2014 року.

Відтак, з метою уточнення відповідного розрахунку, судом було направлено запит до АТ КБ «ПриватБанк», де визначено надати суду апеляційної інстанції уточнений Розрахунок заборгованості за Кредитним договором №б/н від 24.10.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за період з 24.10.2011 року по 30.04.2020 року (день звернення до суду з даним позовом), оформлений належним чином, та вчинений (розрахований) виходячи з умов кредитування, визначених у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником 24.10.2011 року (а.с.136).
12.03.2021 року до суду надійшла відповідь на запит та надано розрахунок.
При здійсненні аналізу наданого банком на запит розрахунку, вбачається, що він є аналогічним тому, що додано позивачем до позову та визначена в ньому процентна ставка є різною, а не 30% річних за весь період стягнення, як це визначено Довідкою про умови кредитування.

Відтак, оскільки банком не надано належного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , де б процентна ставка за весь період стягнення з 24.10.2011 року по 30.05.2019 року становила обумовлені сторнами в Довідці про умови кредитування 30% річних, при цьому суд апеляційної інстанції не може самостійно здійснити відповідний розрахунок, клопотання про проведення експертизи у даній справі заявлено не було, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума нарахованих Банком відсотків за визначеною сторонами процентною ставкою в 30% річних на суму непростроченої зааборгованості , а саме за період з 24.10.2011 року по 31.08.2014 року в сумі – 1531,44 грн.

У зв`язку з наведеним рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення суми відсотків.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 2102,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги до сплати банком підлягав судовий збір в сумі 3153,00 грн.

Оскільки даною постановою позов, в оскаржуваній частині, задоволено частково та визначено до стягнення суму заборгованості за відсотками в розмірі 1531,44, вимоги банку в оскаржуваній частині задоволено на 1,12%.
Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить ((2102,00-14,72)*1,12%) 23,38 грн. понесних у суді першої інстанції та 35,31 грн. (3153*1,12%) понесених в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків за кредитним договором № б/н від 24.10.2011 року та в частині визначення загальної суми заборгованості, - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 1531,44 (одну тисячу тридцять одну гривню 44 коп) грн. заборгованості за нарахованими процентами, а всього 2534,18 (дві тисячі п`ятсот тридцять чотири гривні 18 коп.) грн. 
В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 23,38 (двадцять три гривні 38 коп.) грн. судового збору, понесеного в суді першої інстанції та 35,31 (тридцять п`ять гривень 31 коп.) грн. судового збору, понесеного в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ :                                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ:                                                                         Ю.В. Дряниця

                                               О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 22.03.2021 року.