22-ц/804/471/21 
                                                                                223/761/20 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „09"  лютого 2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 223/761/20
Номер провадження 22-ц/804/471/21                 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи:  
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ДП « Шахтоуправління « Південнодонбаське № 1 »
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року головуючого судді Дочинець С.І. зі складанням повного тексту судового рішення 11 грудня 2020 року по цивільній справі про встановлення доходу особистого немайнового права,- 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» ( далі - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» ) про встановлення доходу особистого немайнового права.
Позов мотивований тим, що у період з 1985 року по 2011 рік він працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» машиністом гірничо-виїмкових машин комбайнером шостого розряду з повним робочим днем на підземних роботах, де отримував заробітну плату, з якої відраховувались страхові внески. Позивач звертався до відповідача з метою встановлення тривалості відпустки станом на 03 серпня 2011 року, однак, повна відповідь відповідачем надана не була.
З відповіддю на зазначене звернення, наданою позивачеві 23 липня 2019 року, останній не погоджується зазначаючи, що були порушені його права, а саме відсутнє законне обґрунтування щодо не зарахування 38 днів оплачуваної відпустки. 
ОСОБА_1 22 серпня 2019 року отримав відповідь на повторне звернення, з якою також не погоджується. Тривалість відпустки ОСОБА_1 складала 66 календарних днів за рік, що відповідає нормам діючого законодавства, на час звільнення 20 вересня 2011 року, за останнім значилась щорічна відпустка 33 календарних дні та 13 календарних днів невикористаної відпустки, разом 46 календарних днів, у зв`язку з чим було нараховано компенсацію за 46 календарних днів у вересні 2011 року, яка була виплачена позивачу разом із заробітною платою  у вересні місяці. 
Відповідно до листа-відповіді ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1672 від 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено, що за серпень 2011 року кількість календарних днів: 28 днів відпустки, 03 дні тимчасової непрацездатності, а нарахована заробітна плата за серпень 2011 року, з якої сплачено страхові внески до Фонду соціального страхування - 0 грн.      
Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 9260 від 23 січня 2017 року за період з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримував дохід від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»: у другому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати у сумі 24608,16 грн, сума податку в бюджет України відрахована 1817,81 грн; у третьому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати у сумі 43394,51 грн, сума податку відрахована в бюджет України - 1959,85 грн. Дохід відпустки знецінено до нуля. 
Посадовими особами ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» було надано недостовірну довідку № 468 від 10 жовтня 2011 року, а відповідно до ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішенням, діями або бездіяльністю яких було порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. 
До даної позовної заяви позивачем додано копію довідки про середню заробітну плату (дохід) № 468 від 10 жовтня 2011 року, виданої ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1», згідно з якою для здійснення розрахунку середнього заробітку позивача було взято період з березня 2011 року по серпень 2011 року. Так, у серпні 2011 року кількість календарних днів (без урахування календарних днів не відпрацьованих з поважних причин) - 28 днів відпустки, 3 дні тимчасової непрацездатності, а нарахована заробітна плата за серпень 2011 року відсутня.
У мотивувальній частині позову ОСОБА_1 , посилаючись на вищевикладене просив поновити порушене особисте немайнове право про встановлений дохід у сумі 9521,41 грн, з якого взятий страховий внесок у розмірі 342,77 грн, та визнати недійсною довідку № 468 від 10 жовтня 2011 року, виданою ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1».
В прохальній частині позову ОСОБА_1 просив поновити порушене особисте немайнове право (доходу), встановивши дохід розрахункового періоду довідки про середній заробіток № 468 від 10 жовтня 2011 року в сумі 9521,41 грн, та страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку - 342,77 грн.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року провадження в цивільній справі за єдиним унікальним номером 223/761/20 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення доходу особистого немайнового права  - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, порушення при розгляді справи принципів всебічності, об`єктивності, повноти. 
Зокрема зазначає, що предметом спору є норма матеріального права яка захищена ст. 43 Конституції України. 03 серпня 2011 року відповідач ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 21» вивів ОСОБА_1 з шахти та надав об`єкт цивільного права ст. 177 ЦК України. 20 вересня 2011 року відповідач звільнив ОСОБА_1 з шахти ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 21» за станом здоров`я. 29 вересня 2011 року актом розслідування професійного захворювання підтверджується вина відповідача  ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №21». В справі 223/778/14-ц предметом позовної заяви був спір по розрахунковому періоду довідки про середній заробіток № 468 куди входить об`єкт цивільного права з доходом  о (нуль), це в суді неодноразово розглянуто та не підлягає доказуванню ст. 82 ЦПК України. Але Вугледарській міській суд Донецької області не вирішив суперечку між сторонами по виду виплат (доходу, відпустки) додаткової заробітної плати, з якої узятий страховий внесок для нарахування середньої заробітної плати. Постанова Кабінету Міністрів № 1266 п.7 від 26 вересня 2001 року. 
У справі № 223/761/20 предметом спору між сторонами є результат роботи, матеріального блага, гроші (дохід) особистого немайнового права ст.  275 ЦК України ОСОБА_1 . Основою по визнанню дійсності довідки про середній заробіток № 468 різні : не брати об`єкт цивільного права в розрахунковий період, захистити матеріальну норму особистого немайнового права розрахункового періоду. Невідповідність висновку суду першої інстанції в обставинах справи, не встановлено об`єкт  цивільного права суму фонду додаткової заробітної плати запит 28 лютого 2020 року. Відповідь від 13 березня 2020 року довідка № 618, згідно колективного договору ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» , розділ № 6 додаток №10 п .9 стр.87,88.
Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 26 червня 2013 року та постанова Донецького апеляційного суду від 22 червня 2013 року по справі № 0509/2456/2012 визнані помилковими Верховним Судом України справа №6-33983св від 02 березня 2016 року, п. 1 ст. 229 ЦПК України. Також,  Вугледарським міським судом Донецької області не виконується постанова Верховного суду України № 6-33983 св від 02 березня 2016 року нарахування доходу цивільного особистого немайнового права довідки середнього заробітку розрахункового періоду, довідки середнього заробітку № 468 по видах виплат. Що включає основну та додаткову заробітну плату з якої взятий страховий внесок до фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування, Постанова Кабинету Міністрів України  № 1266 п.7,  ст.25, п. 6 ст. 412, п. 3 ст. 412. Немає доказів відсутності дискримінації ОСОБА_1 матеріальних прав, відносно нарахування доходу особистого немайнового цивільного права п. 2 ст. 81 ЦПК України.
Також, зазначає, що судом першої інстанції не прийнято додаткового рішення по нормі матеріального права, відносно ОСОБА_1 -  позовної вимоги з приводу доходу немайнового цивільного права, який неодноразово подавав докази та пояснення ч. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Також, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, подано заяву про скасування ухвали Вугледарського районного суду Донецької області від 30 листопада  2020 року про закриття провадження по справі № 223/761/20  та  ухвалення  постанови про направлення даної справи на розгляд до Волноваського районного суду Донецької області за встановленою правовою підсудністю, зокрема, зазначаючи, що Вугледарський міський суд Донецької області не захищає його матеріальну норму немайнового цивільного права від порушень та протиправних посягань, гарантованих статтями 43,55,67,68,124 Конституції України, ст. 16 ЦК України. 

Відзив на апеляційну скаргу  не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та  клопотання  про направлення справи за встановленою правовою підсудністю. 
У судове засідання апеляційного суду представник ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» не з*явився , належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання (а.с.140) .
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2014 року ОСОБА_1 звертався до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Вугледар Донецької області, про визнання недійсною (не вірною) довідки про середній заробіток № 468 від 10 жовня 2011 року, виданої ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1», та зобов`язання відповідача вчинити певні дії - видати довідку про середній заробіток по формі 6, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року (цивільна справа за № 223/778/14-ц). 
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року в задоволені зазначених позовних вимог по справі № 223/778/14-ц за позовом  ОСОБА_1 до  ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Вугледар Донецької області, про визнання довідки про середній заробіток недійсною та зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено (а.с. 22-24). 
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року залишено без змін (а.с. 71-75). 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року залишено без змін (а.с.76-78) . 
В зазначеній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України вказано, що довідка ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» від 10 жовтня 2011 року, в якій для розрахунку середньої заробітної плати, яка враховується при нарахуванні страхових виплат, пов`язаних з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, прийнято до уваги виплати та календарні дні за останні шість календарних місяців роботи позивача перед звільненням, є такою, що відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням».
Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року по цивільній справі за єдиним унікальним номером 223/778/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Вугледар Донецької області, про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання довідки про середній заробіток недійсною та зобов`язання вчинити певні дії, набрало законної сили.
Більш того, ОСОБА_1 звертався до Вугледарського міського суду Донецької області з заявою про перегляд судового рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі №223/778/14-ц, якою просив суд скасувати зазначене рішення суду, визнати недійсною (не вірною) довідку про середній заробіток, видану ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №468 від 10 жовтня 2011 року та зобов`язати ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» видати довідку про середній заробіток за формою 6, в якій включити в розрахунковий період суму відпустки, з якої утримані страхові виплати.
Так, ОСОБА_1 вважав нововиявленими обставинами такі докази, надані до суду, зокрема, довідку №1672 від 29 вересня 2017 року видану ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 9260 від 23 січня 2017 року. 
Однак, зважаючи, що зазначеним доказам вже було надано належну оцінку під час розгляду цивільних справ за єдиними унікальними номерами: 0509/2456/2012, 223/778/14-ц та 223/702/17, суд прийшов висновку, що зазначені докази не можуть бути визнані нововиявленими обставинами, та ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 26 березня 2019 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами (а.с. 79-81).
Постановою Донецького апеляційного суду від 22 травня 2019 року ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 26 березня 2019 року було залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення (а.с. 82-83).
Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року констатовано, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , виходили з того, що вищезазначені довідки та інші докази, якими заявник обґрунтовує вимоги заяви про перегляд судового рішення, вже були дослідженні судом під час розгляду цивільних справ № № 0509/2456/2012, № 223/778/14-ц та № 223/702/17, а тому,  суди враховуючи, що зазначеним доказам вже було надано належну оцінку, дійшли до правильного висновку, що вони не є нововиявленими. Тому, Верховним Судом було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 22 травня 2019 року.
Більш того, відповідно до ухвали Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року, ухваленій в межах цивільної справи за єдиним унікальним номером 223/702/17, ОСОБА_1 звертався із позовом до Вугледарського міського суду Донецької області про визнання недійсною (невірною) довідки про середній заробіток № 468 від 10 жовтня 2011 року та зобов`язання ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» видати нову довідку про середній заробіток за формою № 6, в якій включити у розрахунковий період відпускні в розмірі 9521,41 грн, за яким було відмовлено у відкриті провадження, у зв`язку з тим, що між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже є рішення суду, яке набрало законної сили, винесене в межах цивільної справи за єдиним унікальним номером 223/778/14-ц (а.с. 84).
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року (а.с. 85-86).
Постановою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу суду була залишена без задоволення, ухвала Вугледарського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2017 року та ухвала апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року залишені без змін (а.с. 87-90).
Закриваючи провадження по даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даній позовній заяві про встановлення доходу особистого немайнового права сторонами є ОСОБА_1 та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», тому, позовні вимоги в цивільних справах за єдиними унікальними номерами 223/778/14-ц та 223/761/20 заявлені між тими ж сторонами, відносно яких є рішення, що набрало законної сили. 
Так, предметом позовної заяви у цивільній справі за єдиним унікальним номером 223/778/14-ц є визнання недійсною (не вірною) інформації, викладеної у довідці про середній заробіток № 468 від 10 жовтня 2011 року, виданої ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1», та зобов`язання ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» видати нову довідку про середній заробіток по формі 6. Підставами позовної заяви є те, що ОСОБА_1 не згоден з сумою відпускних в серпні 2011 року в розмірі 0 грн, яка була зазначена в довідці № 468 від 10 жовтня 2011 року. 
Предмет та підстави даної позовної заяви ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення доходу особистого немайнового права в межах цивільної справи за єдиним унікальним номером 223/761/20 є ідентичними тим, що були викладені ОСОБА_1 в позовних вимогах, в задоволенні яких вже було відмовлено рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11 серпня 2016 року.
Тобто, в межах вищезазначених цивільних справ, в якості сторін виступають одні й ті самі особи, а суть предмету та підстав позовних вимог є незмінними та зводиться до незгоди ОСОБА_1 з довідкою про середній заробіток № 468 від 10 жовтня 2011 року, виданої ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1», з її складовими та відомостями, викладеними в ній, що неодноразово розглядалось судом та за результатами чого було винесено відповідні судові рішення, які набрали законної сили, в тому числі і щодо включення у розрахунковий період зазначений в довідці відпускні в розмірі 9521,41 грн. 
ОСОБА_1 подано позовну заяву до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення доходу особистого немайнового права, проте,  між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що вже були розглянуті в цивільній справі  № 223/778/14-ц, та щодо яких є рішення суду, яке набрало законної сили, тому,  суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у даній  цивільній справі за єдиним унікальним номером 223/761/20  підлягає закриттю.
         Між тим, погодитися з ухвалою суду неможливо, оскільки вона не ґрунтується на законі та матеріалах справи, постановлена з порушенням норм процесуального права.
          Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
           Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
           Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд постановляє ухвалу про закриття провадження, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
        Згідно вищенаведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально - правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
          Отже, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.
          Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.
          У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
          При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
          Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції зробив посилання на судове   рішення  по  цивільній справі  № 223/778/14-ц  за  позовом ОСОБА_1 до ДП « Шахтоуправління`Південнодонбаське № 1»,відділення виконавчої дирекції Фонду про визнання недійсною довідки про середню заробітну плату та спонукання вчинити певні  дії , відповідно до  якого відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 . 
          Апеляційний суд   не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
           Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції не з`ясував чи є тотожними усі елементи позову, пред`явленого  ОСОБА_1   у справі №  223/ 761 / 20 , у якій винесена ухвала від  30 листопада 2020  року    та у   цивільній справі    за  №  223/778/14-ц .
Зокрема,  судом не досліджено предмет вищевказаних позовів , оскільки у цивільній справі № 223/778/14-ц    предметом позову є вимоги  ОСОБА_1   до ДП « Шахтоуправління`Південнодонбаське № 1» ,відділення виконавчої дирекції Фонду  про визнання недійсною (невірною) довідки про  середній заробіток від 10 жовтня 2011 року № 468 ,виданої ДП`Шахтоуправління`Південнодонбаське № 1» та зобов*язання відповідача видати нову довідку про середній заробіток за формою №  6. Підставами позову є те,що ОСОБА_1 не згодний із сумою відпускних у серпні 2011 року в розмірі 0 грн,яка була зазначена у спірній довідці,у зв*язку з чим за серпень 2011 року,який увійшов у розрахунковий період ,не включені страхові внески.
Тоді як , в цивільній справі  № 223/761/20 за позовом  ОСОБА_1 до ДП  «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» позивач  у мотивувальній частині позову , посилаючись на статті глави 20 загальних положень про особисті немайнові права фізичної особи ЦК України , просив поновити порушене особисте немайнове право про встановлений дохід у сумі 9521,41 грн, з якого взятий страховий внесок у розмірі 342,77 грн, та визнати недійсною довідку № 468 від 10 жовтня 2011 року, виданою ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та  в прохальній частині позову ОСОБА_1 просив поновити порушене особисте немайнове право (доходу), встановивши дохід розрахункового періоду довідки про середній заробіток № 468 від 10 жовтня 2011 року в сумі 9521,41 грн, та страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку - 342,77 грн. 
         При цьому, судом першої інстанції не було досліджено підстави вищевказаних позовів, оскільки у справі № 223/778/14-ц  позивач серед іншого керувався  постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 « Про обчислення середньої заробітної плати (доходу,грошового забезпечення» для розрахунку виплат за загальнообов*язковим державним соціальним страхуванням «, а у  справі   за № 223/761/20   нормами  Цивільного кодексу України , та як зазначено вище, при визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
           Також,  суд  першої інстанції  не звернув уваги на те,  у  цивільній справі  за № 223/761/20  , відповідачем  зазначено тільки  ДП « Шахтоуправління « Південнодонбаське № 1» ,та відповідно заявлених позовних вимог, позивач зазначав серед іншого , про звернення до посадових осіб шахтоуправління із заявами від 28 лютого 2020 року та 16 березня 2020 року щодо забезпечення його особистих немайнових прав доходу відповідно до колективного договору підприємства, надання у письмовому вигляді об*єкти його цивільних прав : сум компенсації відпустки,суми страхового внеску з компенсації відпустки,а також поновлення його порушеного немайнового права : оплату (дохід) відпустки з якого виплачені страхові внески при розрахунку довідки про середній заробіток № 468 від 10 жовтня 2011 року ,відповідно до листа відповіді ДП  «Шахтоуправління « Південнодонбаське № 1» № 618 від 13 березня 2020 року ,а також листа-відповіді відповідача № 711 від 25 березня 2020 року .
           Враховуючи наведене, обґрунтовані процесуальні підстави для визначення факту, що у цій справі заявлено позов тотожний тому, який було розглянуто у справі №  223/778/14- ц , відсутні,оскільки на думку суду апеляційної інстанції не збігається матеріально-правова вимога позивача до відповідача .
             За таких обставин та відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала від  30 листопада 2020  року про закриття провадження у справі підлягає до скасування, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
         Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.
               Що стосується заяви ОСОБА_1   про направлення справи на розгляд до Волноваського районного  суду Донецької області  по встановленій правовій підсудності,то  така заява задоволенню не  підлягає, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право лише скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.  374,376,381,382  ЦПК України, апеляційний суд
                                                                 
П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити .

Ухвалу  Вугледарського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року - скасувати  і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 19 лютого 2021 року . 

Судді: