Ухвала

 
19 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 243/591/17
провадження № 51-10275 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, 
в с т а н о в и в:
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2020 року заяву адвоката ОСОБА_5 про перегляд вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2020 року щодо нього залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду – без змін.
Засуджений та його захисник не погодившись із вказаними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, звернулися із касаційними скаргами щодо оскарження цих судових рішень. Посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати ухвалу суду першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказують, що дії засудженого неправильно кваліфіковано за повторністю за 
ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України.
Перевіривши доводи касаційних скарг та доданих до них копій судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що засудженому і захиснику необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав. 
Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, згідно з якою перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути. 
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 18 травня 2020 року (провадження № 51-2290 ск 20) зазначив, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним. Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими.
При цьому важливим при перегляді судового рішення є дотримання принципу юридичної визначеності Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішеннях від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. 40) та від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (п. 46) неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» – принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами. 
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду заяви адвоката ОСОБА_5 та скарги засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2020 року щодо останнього за нововиявленими обставинами дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначені ними обставини не є нововиявленими відповідно до положень ст.459 КПК.
 Із вказаними висновками місцевого та апеляційного суду, суд касаційної інстанції погоджується, не знайшовши у цьому провадженні порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, що тягнуть за собою їх обов`язкове скасування на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1  ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 412 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2020 року і ухвалу Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                   ОСОБА_3