ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/12544/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 р. (суддя Кадникова Г.В.) в адміністративній справі №160/12544/19 за позовом ОСОБА_1   до Міністерства оборони України,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №88 від 05 липня 2019 року, яким йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, призначити та виплати йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 12.08.2014, виконуючи бойове завдання в зоні АТО по розмінуванню місцевості, отримав травму. У відповідності до висновків Медико-соціальної експертної комісії, зазначених у довідці серії 12 AAA №430436 від 04.05.2016, позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, які пов`язані із захистом Батьківщини. Позивач отримав від МОУ одноразову грошову допомогу, проте 11.07.2018, внаслідок погіршення стану здоров`я, йому була встановлена друга група інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Звернувшись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, позивач отримав відмову, оскільки зміна групи інвалідності відбулась у понад 2 річний термін. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки його право на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 2 групи, виникло з моменту встановлення інвалідності - з 09.07.2018, незалежно від часу, що минув з первинного призначення та виплати компенсації. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 . Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Скаржник стверджує, що на час первинного встановлення інвалідності (28.03.2016) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним терміном не діяла, тому він має право на отримання допомоги без обмеження дворічним терміном.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. 
У відзивах на апеляційну скаргу відповідач та третя особа просять оскаржене рішення залишити без змін. Відповідач вказує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується, у тому числі, на правовому висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.08.2019 у справі № 80/2187/18. Третя особа зазначає, що встановлення позивачу ІІ групи інвалідності відбулось при повторному огляді 09.07.2018, коли Закону України № 1774-УІІІ від 06.12.216 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, був чинним. Оскільки з часу встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (28.03.2016) і до моменту визначення ІІ інвалідності (09.07.2018) минуло більше двох років, підстави для виплати грошової допомоги відсутні.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , капітан запасу, проходив військову службу у Збройних силах України та 14.11.2015 звільнений в запас за станом здоров`я. 28 березня 2016 р. позивачу була встановлена 3 група інвалідності, що настала у зв`язку із захворюваннями, які пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №430436 від 04.05.2016. У зв`язку із встановленням інвалідності, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 206700 грн. Під час повторного огляду 26.04.2017 підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено її безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №721713 від 26.04.2017. В подальшому, 11.07.2018, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, позивачу була встановлена 2 група інвалідності (з 09.07.2018 безстроково), яка настала у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією 12 ААА №995760 від 11.07.2018. Звернувшись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач отримав рішення, оформлене у формі протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №24 від 24.05.2019, яким йому відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності з 3 на 2 відбулась у понад 2 - річний термін після первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірного рішення відповідача по відмові у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності з третьої на другу відбулась у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. 
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (Закон № 2232-ХІІ),  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (Порядок № 975).
Статтею 41 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Статтею 16-3 Закону № 2011-ХІІ врегульовано питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Пунктом 4 цієї статті визначено, що,   якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, станом на 09.07.2018 – час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
{Пункт 8 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ  № 335 від 18.05.2017  - застосовується з 1 січня 2017 року}.
Таким чином, як на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (09.07.2018), так і на час прийнятті відповідачем спірного рішення (24.05.2019) зазначені вище нормативно-правові акти  передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду. 
Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 р. у справі № 240/10153/19.
          Слід також зазначити, що у цій справі Верховний Суд відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII:
          (1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
          (2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
          (3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. 
Оскільки з дня первинного встановлення позивачу інвалідності (28.03.2016) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (09.07.2018) минуло понад два роки, підставі для виплати йому одноразової грошової допомоги в більшому розмірі відсутні.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково визначив факт встановлення йому ІІ групи інвалідності 09.11.2017, проте як згідно довідки МСЕК 12 ААА №995760 від 11.07.2018 інвалідність ІІ групи встановлена з 09.07.2018.
          Як свідчить зміст описової частини оскарженого рішення, судом першої інстанції встановлено, що «В подальшому, 11.07.2018, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивачу була встановлена 2 група інвалідності (з 09.07.2018 безстроково), яка настала у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією 12 ААА № 995760 від 11.07.2018 ( стор. 2 абз. 7 рішення суду).
          При визначенні редакції законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні спору, суд першої інстанції в мотивувальній частині вказав на те, що до спірних правовідносин застосовується законодавство, що діяло на 09.11.2017. В рішенні суду дійсно зазначено, що «спір виник щодо права позивача на отримання грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 09.11.2017» (стор. 4 абз. 2, 4 рішення суду). 
Проте, наявні у справі належні та допустимі докази свідчать про те, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 09.07.2018 безстроково (а.с.14), і ця обставина учасниками процесу не оспорюється.
Щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права у відповідній редакції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірним у справі є питання правомірності відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому вищої групи інвалідності.
Законом № 1774-УІІІ від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017 пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ було доповнено абзацем, відповідно до якого, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Таким чином, станом на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (09.07.2018) та день прийняття відповідачем спірного рішення (28.05.2019) зазначені обмеження діяли, що унеможливлює виплату одноразової грошової допомоги.
Доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин редакції статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ станом на 28.03.2016 (день встановлення йому ІІІ групи інвалідності), колегія суддів вважає неспроможними, оскільки  пункт 4 цієї статті також передбачав обмеження встановлення інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 р.  в адміністративній справі №160/12544/19   - залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 09 лютого 2021 р.  і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий