ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/425/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/5272/20 Категорія: 304000000 	Мельник І. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 березня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М. 
за участю секретаря Любченко Т.М.        

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітет Черкаської міської ради, департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 08 січня 2020 року звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації, а натомість рекомендував позивачу для пошуку вільної земельної ділянки використовувати Інтернет-ресурс публічної кадастрової карти України. Додатково повідомлено, що у виконавчому комітеті Черкаської міської ради відсутня інформація щодо правового статусу земельних ділянок.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року, залишеним без змін постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року , у справі № 580/328/20 визнано протиправними дії виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 08 січня 2020 року. Зобов`язано виконавчий комітет Черкаської міської ради та департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалася згідно із запитом на отримання публічної інформації від 08 січня 2020 року про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Вказує, що протиправними діями виконавчого комітету Черкаської міської ради йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений стан. 
Розрахунок моральної шкоди позивач здійснював наступним чином: відповідач повинен був надати інформацію в січні 2020 року, станом на червень 2020 року минуло 6 місяців. Кожен місяць його порушеного права на соціальний захист він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, таким чином 6 місяців х 4 723 грн. = 28 338 грн.
З таких підстав ОСОБА_1 просив стягнути з виконавчого комітет Черкаської міської ради моральну шкоду в сумі 28 338 грн.
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із аналогічним позовом до департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди у розмірі 28 338 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 серпня 2020 року об`єднано в одне провадження під номером 712/5272/20, провадження № 2/712/1646/20, цивільні справи : №712/5272/20 за позовом ОСОБА_1 до департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди та №712/5271/20 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди відповідачами так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправними діянням відповідачів, а також вини останніх в її заподіянні. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , вважаючи винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
Апеляційні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що приймаючи рішення, судом першої інстанції не обґрунтовано не встановлено завдання моральної шкоди в сумі 23 615 грн., судом не було враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема: в п. 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Також судом не було враховано п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц від 01 вересня 2020 року.
Вказує, що судом не було враховано, що порушення відповідачами його права на інформацію, завдана йому моральна шкода, яка полягала у приниженні честі та гідності з тих підстав, що прийшлось витратити час, енергію та сили на захист порушеного права, а йому притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило його законні права, сприймались ним як прояв образи з боку відповідачів, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. 
При прийнятті рішення судом першої інстанції не було враховано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року у справі 3 459/2123/16-ц.
У відзиві на апеляційну скаргу представник виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради Чернявський Анатолій Леонідович просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року залишити без задоволення, вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, а суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказане судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 08 січня 2020 року звернувся до виконавчого комітету Черкаської міської ради із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території міста Черкаси вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вказаний запит було передано для розгляду до департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради.
Листом департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради позивача повідомлено про відсутність реєстру вільних земельних ділянок. Рекомендовано ОСОБА_1 для пошуку вільної земельної ділянки використовувати Інтернет-ресурс публічної кадастрової карти України.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року визнано протиправними дії виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 08 січня 2020 року; зобов`язано виконавчий комітет Черкаської міської ради та департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалась згідно із запитом на отримання публічної інформації від 08 січня 2020 року про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Черкаської міської ради залишено без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року залишено без змін.
Листом виконавчого комітету Черкаської міської ради від 07 липня 2020 року № 11796-01-21 на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року ОСОБА_1 надано запитувану ним 08 січня 2020 року інформацію.
Позивач вважав, що протиправними діями відповідачів були порушені його права і внаслідок цих протиправних дій йому завдано моральну шкоду.
Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 302 ЦК України визначено, що право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи.
Відповідно до вимог ст. 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Закону України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав свобод і законних інтересів.
Відповідно до ст. 1 Закону «Про інформацію» інформація – це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Згідно із ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»  розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Статею  22 Закону України  «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації»  встановлено, що особи на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня   2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Згідно зі ст. 1167 ЦК України  моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавача шкоди, ні протиправності дій, ні вини відповідачів як обов`язкових елементів для можливості відшкодування шкоди не встановлено.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають наведеним нормам, встановленим у справі обставинам та наявним у справі доказам.
Матеріали справи містять підтвердження, а саме постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року, якою задоволено адміністративний позов і визнано протиправними дії виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 08 січня 2020 року; зобов`язано виконавчий комітет Черкаської міської ради та департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалась згідно із запитом на отримання публічної інформації від 08 січня 2020 року про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд .
Тобто, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідачів, які своїми діями заподіяли моральної шкоди позивачу.
Разом з тим, цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше.
Щодо змісту причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.
Вина є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди).
Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це доводити, але не зобов`язаний. Відсутність вини повинен довести відповідач.
Проте судом першої інстанції не враховано вищевикладене, а також, що рішенням суду визнано протиправними дії виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 повної інформації на запит від 08 січня 2020 року і зобов`язано виконавчий комітет Черкаської міської ради та Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалась згідно із запитом на отримання публічної інформації від 08 січня 2020 року про наявність на території м. Черкаси вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд , а відшкодування здійснюється незалежно від вини, тобто неправильно не застосовано норми статті 1173 ЦК України (згідно з якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів) .
Оскільки рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року , що набрало законної сили, встановлено, що виконавчий комітет Черкаської міської ради є розпорядником запитуваної інформації і вказаним рішенням дії відповідачів визнані протиправними, то відповідно до ст. 1173   ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих ненаданням запитуваної інформації відповідачами.        
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідають вимогам закону та підлягає скасуванню.
У свою чергу, апеляційний суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим та виправданим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди з відповідачів у розмірі по 3 000 грн з кожного.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задоволити частково, рішення суду першої інстанції скасувати і по справі постановити нове рішення про часткове задоволення позову.
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з виконавчого комітету Черкаської міської ради та департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 111,20 грн з кожного, які підлягали сплаті за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 27 січня 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітет Черкаської міської ради, департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
Стягнути з департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
Стягнути виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 111,20 грн.
Стягнути з департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 111, 20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Судді: