П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2734/20	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження  за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну  скаргу  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від                           23 листопада 2020 року у справі  за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020  року позивач  звернулась до суду з   позовом до відповідача та просила   визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Херсонській області від 20.03.2020 року №ХС/6417/327/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу на позивача в розмірі 141690 грн. 
В обґрунтування позову зазначалось, що оскаржувана  постанова та дії посадових осіб відповідача щодо складення акту інспекційного відвідування  є протиправними, оскільки висновок відповідача про  порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівника ОСОБА_2  до роботи без укладання трудового договору не відповідає дійсності, оскільки  договір було укладено   20.01.2020 р.  та винесено наказ про призначення на посаду від 20.01.2020 року № 10. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада             2020 року, ухвалене  в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження у м.Херсоні,   у задоволені позову  відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням,  Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким  позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що доводи суду першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки позивачем були надані письмові докази трудовий договір від 20.01.2020 р., наказ про призначення на посаду від 20.01.2020 р. №10, відомості про виплату готівки №1 за січень 2020 р., вставний аркуш до додатку №1, табель обліку робочого часу, рахункова відомість за січень 2020 р., тому апелянт вважає, що  висновки суду про допуск працівника без укладення трудового договору не відповідають дійсності.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;                2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено,  що  29.01.2020 року працівниками відповідача на підставі наказу Головного управління Держпраці у Херсонській області №82 від 27.01.2020 р. «Про проведення інспекційних відвідувань», направлення № 117 від               27.01.2020 року здійснили інспекційне відвідування за місцем діяльності  ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (магазини).
За результатами перевірки  складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 29.01.2020 року № ХС6417/327/АВ (далі - Акт інспектування). 
В розділі ІІІ "Опис виявлених порушень" Акту інспектування зазначені порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: «в магазині «Хот Дог» за адресою АДРЕСА_1 працівника ОСОБА_2 допущено до роботи без укладання трудового договору та повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу».
20.03.2020 року керівництвом відповідача на підставі Акту інспектування, у відповідності з ч. 3 ст. 24 КЗпП, України винесено постанову № ХС6417/327/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу на позивача в розмірі 141690 грн. (далі - Постанова про накладення штрафу).
Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу та вважаючи дії посадових осіб ГУ Держпраці в Херсонській області щодо її винесення та складання Акту інспектування - протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи відповідача діяли на підставі та у спосіб передбачений законом, а отже постанова ГУ Держпраці у Херсонській області № ХС6417/327/АВ/П/ТД-ФС від 20.03.2020 року є такою, що прийнята відповідно до вимог чинного законодавства та скасуванню не підлягає. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань  здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017.
Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією: ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.
Пунктами 19, 20 зазначеного Порядку  передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
В свою чергу, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до частини п`ятої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За правилами пункту шостого частини першої, частини третьої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013.
Так, відповідно до пункту другого цього Порядку, штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Як встановлено  зі змісту акту перевірки  інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю  від 29.01.2020 року № ХС/6417/327/АВ/П/ТД-ФС вбачається, що ФОП ОСОБА_1 допустила до роботи гр. ОСОБА_2 без укладання трудового договору.
Відповідно до   пояснення гр. ОСОБА_2 , остання зазначила що  вона стажувалася у ФОП ОСОБА_1 на посаді продавця 7 днів,  графік роботи                                             гр. ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1  складає 3 дні через 3 дні.
Згідно письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 наданих Головному державному інспектору ГУ Держпраці у Херсонській області, позивач заначила, що в магазині по АДРЕСА_2 працює офіційно працевлаштована ОСОБА_3 , у іншому магазині у АДРЕСА_1 «Хот дог» взяла на стажування, в обмін працюючому працівнику який звільнився за згодою сторін,   ОСОБА_2  строком на 3 дні.
Крім того, судом  апеляційної інстанції встановлено, що приймаючи рішення суд першої інстанції звернув увагу на те, що в  матеріалах справи наявні  наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2  від 20.01.2020 року з оформленням її на посаду продавця з 21.01.2020 року з випробувальним терміном 2 місяці,  трудовий договір від                 20.01.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого найманий працівник зобов`язаний виконувати роботу продавця,  табелі обліку робочого часу, відомості про виплату готівки,  повідомлення про прийняття працівника на роботу сформоване 29.01.2020 року о 19:51:19 годині, про що свідчить Квитанція № 2.
Суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що зазначені документи були надані позивачем посадовим особам відповідача під час проведення перевірки.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першоїі інстанції, проте вважає за необхідне з цього приводу   зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту № ХС/6417/327/АВ/П/ТД-ФС  перевірка ФОП ОСОБА_1 проходила з 29.01.2020 р. 15:29 год по 29.01.2020 р. 16:30 год.
На момент проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 інспектору, який проводив перевірку повідомила про те, що ОСОБА_2   взято на стажування строком 3 дні, також ОСОБА_2   в своїх поясненнях повідомила, що знаходиться на стажуванні 7 днів, документи щодо офіційного працевлаштування працівника ОСОБА_2  відсутні (а.с.30).
І лише 31.01.2020 р. через два дні після проведення перевірки, ФОП ОСОБА_1 надала до Головного управління Держпраці у Херсоснській області письмові пояснення про те, що викладене у акті перевірки не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 офіційно працевлаштова у ФОП ОСОБА_1 з 21.01.2020 р. та надала докази, а саме трудовий договір від 20.01.2020 р., наказ від 20.01.2020 р. №10, повідомлення до ДФС від 29.01.2020 р.
Судова колегія критично  відноситься до зазначених доказів, наданих  позивачем, оскільки   вони були відсутні на момент перевірки, на ці документи не має будь-яких посилань в поясненнях як самого позивача ОСОБА_1 ,  так і на ці документи не посилається  в своїх  поясненнях   найманий  працівник ОСОБА_2 , ці документи були надані через два дні після проведення перевірки  та   містять ряд  розбіжнострстей.
Колегія суддів звертає увагу, що  трудовий договір   між   ФОП ОСОБА_1  та                 гр. ОСОБА_2 укладено  20.01.2020 р., проте  згідно наказу №10 від 20 січня              2020 року трудовий договір укладено  21.01.2020 року (а.с.34-35).
Також, згідно  трудового договору  від 20.01.2020 р. гр.. ОСОБА_2  приймається на посаду продавця  з 21.01.2020 року з випробувальним терміном 2 місяці, що суперечить поясненням  гр.. ОСОБА_2 та самої позиачки про те, що ОСОБА_2 на момент перевірки знаходилась на стажуванні. 
Також, судова колегія звертає увагу, що квитанція №2  щодо  повідомлення про прийняття  працівника на роботу сформована 29.01.2020 р. о 19:51:19 год, тобто після закінчення проведення перевірки, яку згідно акту перевірки було закінчено 29.01.2020 р. о 16:30 год.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що  суд суд першої інстанції дійшов висновку , що   документи про працевлаштування ОСОБА_2  були оформлені належним чином, а лише повідомлення  про прийняття працівника  на роботу  не було відправлено своєчасно, оскільки   суд  першої інстанції   у повному обсязі  дослідив наявні в матеріалах справи докази та дійшов обґрунтованого висновку, що  посадові особи відповідача діяли  на підставі та у спосіб  передбачений законом, а позивачем не доведено будь-якими доказами, що ОСОБА_2 була  офіційно працевлаштова у ФОП ОСОБА_1 з 21.01.2020 р. та на момент перевірки  позивачем були надані перевіряючим особам  докази, а саме трудовий договір від 20.01.2020 р., наказ від 20.01.2020 р. №10, повідомлення до ДФС від 29.01.2020 р.
Отже, судова колегія вважає постанову  Головного управління Держпраці у Херсонській області від 20.03.2020 року №ХС/6417/327/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу на позивача в розмірі 141690 грн. обгрутованою та законною, оскільки  відповідачем доведено  порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівника ОСОБА_2  до роботи без укладання трудового договору, тому  апеляційна скарга задоволенню не  підлягає. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 263,  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу   Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду  від 23 листопада              2020   року - залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

          Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець