КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

13 січня 2021 року                                                                                                            320/453/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А.І., розглянувши у м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, дострокове припинення повноважень виборчої комісії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області з прийняття постанови №63 від 07.01.2021 "Про передачу печатки та ключа від сейфу";
- визнати протиправними дії Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області з прийняття постанови №62 від 07.01.2021 "Про підтвердження повноваження юриста виборчої комісії"; 
- визнати протиправною бездіяльність Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області з невиконання рішення суду від 02.01.2021 по справі №320/14462/20;
- визнати протиправною бездіяльність Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області, яка полягає у нереєстрації змін голови в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 
- достроково припинити повноваження Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області у зв`язку із систематичним порушенням норм законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Цією ж статтею передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Так, за загальним правилом частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частиною 1 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", повноваження адвоката як представника в адміністративному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Слід зазначити, що представництво в суді це процесуальна діяльність представника, яка здійснюється в межах наявних у нього повноважень від імені та в інтересах сторін та інших експонованих осіб.
Відповідно до частини 4 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Крім того, статтею 59 Кодексу адміністративного судочинства України (частини п`ята, шоста) встановлено, що відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
З буквального змісту вищевказаних положень законодавства вбачається, що на підтвердження повноважень представника має бути подано оригінал документа на підтвердження повноважень представника або ж його копія, засвідчена у визначеному законом порядку.
Тобто надані докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд.
Тобто єдиною підставою для підтвердження у представника обсягу повноважень, наданих йому довірителем є належним чином оформлені документи із спеціальним визначенням кола повноважень, які має здійснювати представник від імені довірителя.
Судом встановлено, що позовна заява подана представником позивача - адвокатом Агаповим Д.А. 
На підтвердження своїх повноважень до матеріалів позовної заяви останнім додано ксерокопію ордера від 09.01.2020 серії КС №586358.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції і водночас надано дозвіл адвокатам України в строк до 01.01.2022 використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36.
При цьому, підпунктом 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41, встановлено, що ордер повинен містити реквізити щодо назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Типова форма ордера на надання правової допомоги, наведена у додатку 1 до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36, яка діє станом на даний час, також містить реквізит "назва органу, у якому надається правова допомога".
Отже, чинним законодавством закріплено вимогу щодо зазначення конкретної назви органу, зокрема, суду, що повинна бути окремо зазначена в ордері на надання правової допомоги, а саме в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога".
Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема, суду.
Правова позиція аналогічного змісту відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 № 9901/847/18. При цьому, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ухвала про повернення позовної заяви на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України прийнята обґрунтовано, оскільки всупереч вимогам законодавства до суду було подано ордер, у якому не зазначено конкретної назви органу (суду), в якому надається правова допомога.
Викладене узгоджується також з правовою позицією, викладеною в ухвалах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №826/6166/17, від 30.09.2019 у справі №420/5275/18, від 20.12.2019 у справі №280/2426/19 та інших.
Як вбачається з наданої представником позивача - адвокатом Агаповим Д.А. ксерокопії ордера від 09.01.2021 серії КС №586358, останній за своєю формою відповідає типовій формі, що міститься у Положенні про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженому рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36.
Разом з тим, у цьому ордері в графі "назва органу, у якому надається правова допомога" зазначено "у всіх судах, підприємствах, установах, прокуратурі, правоохоронних органах", що не може підтверджувати повноваження адвоката на здійснення представництва прав, свобод та інтересів особи, якій надається правова допомога, у Київському окружному адміністративному суді.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підписано особою, право якої на вчинення таких дій від імені ОСОБА_1 не підтверджено у встановленому законом порядку.
З огляду на те, що до позовної заяви не надано належного ордера на підтвердження повноважень, а саме: всупереч вимогам законодавства до суду подано ксерокопію ордера, у якому не зазначено конкретної назви органу (суду), в якому надається правова допомога, позовна заява підлягає поверненню.
Згідно з пунктом 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Крім того, при прийнятті ухвали про повернення позовної заяви суд враховує наступне.
Частиною 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Згідно з частиною 1 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.
Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою.
Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем об`єднано 5 позовних вимог, зокрема, щодо:
- визнання протиправними дій Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області з прийняття постанови №63 від 07.01.2021 "Про передачу печатки та ключа від сейфу";
- визнання протиправними дій Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області з прийняття постанови №62 від 07.01.2021 "Про підтвердження повноваження юриста виборчої комісії"; 
- визнання протиправної бездіяльності Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області з невиконання рішення суду від 02.01.2021 по справі №320/14462/20;
- визнання протиправної бездіяльності Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області, яка полягає у нереєстрації змін голови в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 
- дострокового припинення повноважень Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області у зв`язку із систематичним порушенням норм законодавства.
Суд звертає увагу, що зазначені правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою єдиною підставою їх виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки такі правовідносини виникли за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій та рішень суб`єктів владних повноважень. 
При цьому, лише прийняття спірних постанов на одному засіданні територіальної виборчої комісії не свідчить про можливість оскарження в одному судовому процесі усіх рішень, прийнятих на такому засіданні, підстави прийняття яких є різними та не пов`язаними між собою.
Спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з прийняттям відповідачем окремих актів - постанов №62 від 07.01.2021 та №63 від 07.01.2021, при цьому протиправність кожного акта окремо мотивована позивачем у позовній заяві з посиланням на різні підстави та передумови для визнання дій протиправними з прийняття цих постанов.
Також, спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з бездіяльністю відповідача з невиконання рішення суду від 02.01.2021 по справі №320/14462/20 та у нереєстрації змін голови в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, при цьому протиправність такої бездіяльності окремо мотивована позивачем у позовній заяві з посиланням на різні підстави та передумови для визнання такої бездіяльності протиправною.
Отже, звернувшись до суду з такими об`єднаними вимогами позивач фактично має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог значно ускладнить розгляд справи, оскільки потребує встановлення обставин прийняття кожного акта окремо, надання окремої правової оцінки кожним спірним правовідносинам тощо.
Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Згідно з пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.
Суд зазначає, що допущене позивачем порушення не є формальним, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи за вимогами, не пов`язаними між собою підставою їх виникнення та відповідними доказами, а тому повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі  "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема,  чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення  між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн  проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).
У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.
Отже, передбачене статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань задля їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.
Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052). 
Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Бориспільської міської територіальної виборчої комісії Бориспільського району Київської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, дострокове припинення повноважень виборчої комісії, - повернути позивачу.
Копію ухвали надіслати позивачу, зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом двох днів з дня проголошення (підписання) ухвали.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя                                                                                                      Балаклицький А. І.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13.01.2021 о 20 год. 39 хв.