ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1472/21 Справа № 180/1112/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"
на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИЛА:
В липні 2020 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшов позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я — задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 65000 гривень, з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства України.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року по цивільній справі №180/1112/20 у частині розміру відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір стягнутої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 з 65 000 грн. з утриманням обов`язкових платежів до 150 000,00 грн., зазначивши у рішенні “у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів”. В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
В апеляційній скарзі АТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” просить змінити рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року по цивільній справі №180/1112/20 в частині розміру відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір суми в рахунок відшкодування моральної шкоди з 65000,00 грн. до 32500,00 грн. з утриманням податків та зборів. Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року скасувати в частині стягнення з товариства витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Відзивів на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів з 18.01.1982 року по 10.09.1998 року (16 років 7 місяців 24 днів) – гірник очисного забою підземний 5 розряду на шахті № 3/5, В СГХ - № 4/7; з 10.09.1998 року по 25.07.2008 року (9 років 10 місяців 16 днів) – гірник очисного забою підземний 6 розряду на шахті № 3/5.
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги обласної МСЕК №6 м. Кривого Рогу від 13.08.2008 року, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%. (30% радикулопатія, 15%-ДОА, 15%-ХОЗЛ, 5% туговухість), 12.08.2008 року по 01.09.2009 року.
Довідкою МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 №616264 від 13.08.2008 року позивачу первинно було встановлено третю групу інвалідності з 12.08.2008 року по 01.08.2009 року, причина інвалідності – професійне захворювання.
Довідкою МСЕК серія АБ № 0007383 від 10.09.2013 року ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%. (30% радикулопатія, 20%-ДОА, 10%-ХОЗЛ, 5% туговухість), з 01.09.2013 року безстроково.
Довідкою МСЕК серія АБ №0037535 від 10.09.2013 року позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності з 01.09.2013 року безстроково, причина інвалідності – професійне захворювання.
Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортним лікуванням. Та встановлено третю групу інвалідності.
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.07.2008 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: тривала дія марганцю, пилу та важка праця. Робоче місце відноситься до 3 класу 2 ступені у відповідності з Гігієничною класіфікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості праці, затвердженою наказом МОЗ України від 08.04.2014 №248.
З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. Кодекс законів про працю України 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.
Отже, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди підприємством внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Таким чином, оскільки професійне захворювання позивача, виникло з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що розмір компенсації в сумі 65000 грн. буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди позивачу.
Доводи апеляційної скарги АТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” , що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність вини в діях відповідача, як обов`язкової умови для відшкодування шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи. 
Посилання АТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” в апеляційній скарзі на те, що позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, за умови доведеності такої шкоди, та не мають враховуватися судом при визначенні розміру моральної шкоди. 
Також не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги посилання АТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат” на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, періодичне перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через болі у хребті, ногах, в суглобах, що збільшуються під час руху та фізичному навантаженні, оніміння ніг, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт. 
Згідно з положеннями ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції безпідставно було знижено розмір моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання та переживання позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-
       
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова