Постанова
Іменем України
26 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 761/37610/17
провадження № 61-23020св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом, - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року у складі судді Пухур О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у складі колегії суддів:                      Сержанюка А. С.,   Сліпченка О. І., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом, - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 05 листопада 2013 року № 500920065 на суму 13 811,00 грн.
30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі - ТОВ «Дата Майнінг Груп») укладено договір факторингу, згідно з яким ПАТ «Альфа-Банк» відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача. 
10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно з яким ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги коштів до відповідача. Відповідно до додатку № 1-1 цього договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором  від 05 листопада 2013 року № 500920065. На виконання умов договору факторингу від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» направило відповідачу повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним договором. 
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань та перестав повертати наданий кредит у строки передбачені договором. У зв`язку з істотним порушенням умов кредитного договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направило відповідачу повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором та включення персональних даних до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. 
ОСОБА_1  має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором від 05 листопада 2013 року № 500920065.
Просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором від 05 листопада 2013 року№ 500920065 в розмірі 21 829,45 грн, з яких:                                13 176,01 грн - за основною сумою боргу; 2 603,44 грн - за процентами та комісією; 6 050,00 грн - пеня, штраф, неустойка.
Короткий зміст зустрічних позовних вимог
У лютому 2018 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом, - ПАТ «Альфа-Банк» про визнання пункту 2.8 кредитного договору від 05 листопада 2013 року №500920065 недійсним.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) та пункту 3.6 Правил, затверджених постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Тому пункт 2.8. кредитного договору є нікчемним в силу закону. Нікчемні пункти кредитних договорів передбачають платежі за кредитним договором які споживачем не замовлялись та не є послугою відповідно доЗакону.
Просила суд визнати пункт 2.8 кредитного договору від 05 листопада 2013 року № 500920065 - недійсним і стягнути судові витрати.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, первісний позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму боргу в розмірі                              19 387,66 грн та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсним пункт 2.8. кредитного договору від 05 листопада 2013 року № 500920065, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Стягнено з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Задовольнившичастково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції,                     з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що                       ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція                  з повернення боргів»за кредитним договором від 05 листопада 2013 року                           № 500920065 у розмірі 21 829,45 грн, з яких: 13 176,01 грн - за основною сумою боргу, 2 603,44 грн - за процентами, 6 050,00 грн - штраф.
Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не зазначило, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Позивач за первісним позовом нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним.
Тому зустрічний позов в частині визнання недійсним пункту 2.8. кредитного договору від 05 листопада 2013 року № 500920065, яким визначене зобов`язання                з повернення інших платежів у розмірі комісійної винагороди за дії ПАТ «Альфа-Банк», які не є послугою у визначенні Закону, підлягає задоволенню.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, але з урахуванням визнання недійсним пункту 2.8. кредитного договору за зустрічним позовом, зобов`язана повернути позивачу за первісним позовом заборгованість за договором за вирахуванням комісійної винагороди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, просила оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі 19 387,66 грн скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суди не перевірили докази, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_1 коштів у розмірі 13 176,01 грн.
ОСОБА_1 вказує, що отримала кошти в розмірі 6 013,36 грн, які повернула за період з грудня 2013 року до жовтня 2016 року разом з процентами та штрафними санкціями, що підтверджується наданими нею квитанціями, на що суди не звернули увагу.
У матеріалах справи немає розрахунку заборгованості з урахуванням отриманих нею коштів в розмірі 6 013,36 грн.
Помилковим є висновок суду першої інстанції, що позивач за первісним позовом набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором                                 від 15 лютого 2011 року № 500199721, оскільки такий договір між банком та                  ОСОБА_1 не укладався.
Суд першої інстанції не встановив факт набуття позивачем за первісним позовом грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 05листопада 2013 року № 500920065.
ОСОБА_1 не отримувала письмових повідомлень про відступлення права грошової вимоги факторам ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», тому всі платежі здійснювала на користь банку.
Суд апеляційної інстанції, зробивши висновок, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, не врахував, що за таких обставин, навіть за наявності заборгованості, позивачем у цій справі може бути не ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ПАТ «Альфа-Банк». 
Суд апеляційної інстанції не перевірив відповідність поданих позивачем за первісним позовом доказів вимогам статті 95 ЦПК України, оскільки надані копії належним чином не засвідчені.
Аргументи інших учасників справи
Відзив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суди не перевірили докази, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_1 коштів у розмірі 13 176,01 грн, оскільки цей факт підтверджується пунктом 2.1 кредитного договору, згідно з яким сума кредиту становить 13 811,00 грн. Кредитний договір ОСОБА_1 підписала, будь-яких застережень чи зауважень не заявляла.
Крім того, факт отримання ОСОБА_1 вказаних коштів підтверджується випискою по особовим рахункам з 05 листопада 2013 року до 08 грудня 2014 року.
ОСОБА_1 не зверталася до суду з клопотаннями про призначення судової економічної експертизи та не спростувала розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок заборгованості, тому її доводи щодо недійсного розрахунку не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач не мав права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки у матеріалах справи є належні та допустимі докази, зокрема витяг з договору факторингу від 30 вересня 2014 року, витяг з додатку 1 договору факторингу від 30 вересня 2014 року щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 500920065. Отже, позивач надав докази, які підтверджують факт передачі права вимоги кредитної заборгованості ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Відповідно до пункту 4.4.3 договору факторингу від 30 вересня 2014 року у разі отримання коштів від боржника в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами після відступлення права грошової вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп», ПАТ ПАТ «Альфа-Банк» перераховує ці кошти ТОВ «Дата Майнінг Груп» протягом трьох робочих днів з дати їх отримання.
Згідно з пунктом 5.4.3 договору факторингу від 10 жовтня 2016 року у разі отримання коштів від боржника, державної виконавчої служби в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами після дати підписання договору, ТОВ «Дата Майнінг Груп» зобов`язане перерахувати ці кошти протягом п`яти банківських днів з дати їх отримання на рахунок ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Отже, за умови сплати ОСОБА_1 заборгованості на рахунки попередніх кредиторів, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.
Повідомлення про відступлення права вимоги направлялися ОСОБА_1 на адресу вказану в кредитному договорі, які додані до позовної заяви.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 05 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500920065 на суму 13 811,00 грн з терміном дії                         до 06 листопада 2016 року.
Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору процентна ставка за користуванням кредитом становить 12,99 % річних.
Згідно з пунктом 2.8 кредитного договору комісійна винагорода банку за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом становить 2,40 % від суми кредиту.
Відповідно до пункту 4 кредитного договору позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користуванням ним та/або комісій, якщо сплата комісії передбачена розділом                № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф в розмірі 50 грн за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення триває п`ять і більше календарних днів, додатково до штрафу позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн за кожний випадок допущення прострочення платежу.
Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору рахунок для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за цим договором: № НОМЕР_1 у ПАТ «Альфа-Банк».
30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило                     ТОВ «Дата Майнінг Груп» право грошової вимоги до відповідача.
10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно                      з яким ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція                             з повернення боргів» належне йому право вимоги коштів до ОСОБА_1 .
За вказаним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Дата Майнінг Груп» грошові кошти в розмірі 6 876 362,42 грн. 
Згідно з витягом з додатку № 1-1 договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 листопада 2013 року № 500920064.
На виконання умов договору факторингу від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» направило ОСОБА_1 повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним договором та повідомлено про заборгованість в розмірі 21 829,45 грн.
Суд апеляційної інстанції встановив, що факт виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов`язань за правочином підтверджується наданими доказами, зокрема, кредитним договором від 05 листопада 2013 року № 500920065, розрахунком заборгованості, договором факторингу від 30 вересня 2014 року та додатковою угодою до нього від 08 грудня 2014 року, договором факторингу                      від 10 жовтня 2016 року, актом приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 10 жовтня 2016 року, повідомленнями від 19, 24 жовтня 2016 року (том 1, а. с. 5, 15, 16, 17, 18-19, 20, 21-23, 24).
Щодо наявних в матеріалах справи квитанцій про сплату заборгованості на рахунок № НОМЕР_1 , що передбачено умовами договору, а саме: від 05 грудня 2013 року, 05 січня, 10 березня та 30 червня 2014 року на суму по 800 грн кожна,                 від 11 червня 2016 року на суму 220 грн, від 14 червня 2016 року на суму                                   4 120,000 грн, від 06 липня 2016 року на суму 2 000,00 грн, від 07 липня 2016 року на суму 520,00 грн, від 25 липня 2016 року на суму 500,00 грн, від 06 серпня 2016 року на суму 800,00 грн, від 16 та 18 серпня 2016 року на суму по 200,00 грн кожна,                        від 26 серпня 2014 року на суму 690,00 грн, від 02 вересня та 06 жовтня 2016 року на суму по 500,00 грн. кожна (том 1, а. с. 64, 65, 66, 67), то вказані платежі враховані при визначенні заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Інші платежі, а саме квитанції: від 01 листопада 2013 року на суму 710,00 грн,                  від 06 серпня 2013 року на суму 760,00грн, 12 серпня 2013 року на суму 260 грн,                 від 09 вересня 2013 року на суму 690,00 грн, від 27 вересня 2013 року на суму                   550,00 грн, від 15 травня 2013 року на суму 400,00 грн, від 23 травня 2013 року на суму 530,00 грн, від 11 липня 2013 року на суму 760,00 грн, від 17 червня 2013 року на суму 790,00 грн, від 28 січня 2013 року на суму 700,00 грн, від 13 лютого 2013 року на суму 280,00 грн, від 15 березня 2013 року на суму 790,00 грн, від 17 квітня                     2013 року на суму 750,00 грн (том 1, а. с. 67, 68, 69, 70) були здійсненні на інші розрахункові рахунки і не підтверджують виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу, відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року.
У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду                м. Києва від 18 червня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року до закінчення касаційного розгляду справи.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у грудні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд переглядає оскаржувані судові рішення в частині стягнення                                з ОСОБА_1 коштів в розмірі 19 387,66 грн, тобто додержання норм матеріального                    і процесуального права в частині вирішення первісного позову.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом                                 є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Задовольнившичастково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що                        ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція                     з повернення боргів» за кредитним договором від 05 листопада 2013 року                              № 500920065 у розмірі 21 829,45 грн, з яких: 13 176,01 грн - за основною сумою боргу, 2 603,44 грн - за процентами, 6 050,00 грн - штраф.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що умова договору про сплату комісії за користування кредитом                      є нікчемною.
Верховний Суд зазначає, що в частині комісійної винагороди судові рішення не оскаржуються, проте, з урахуванням висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, суди, задовольнивши частково зустрічний позов, дійшли правильного висновку в частині первісного позову про стягнення                    з  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за вирахуванням комісійної винагороди.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суди не перевірили докази, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_1 коштів у розмірі 13 176,01 грн, оскільки цей факт підтверджується пунктом 2.1 кредитного договору, згідно з яким сума кредиту становить 13 811,00 грн. Кредитний договір ОСОБА_1 підписала, будь-яких застережень чи зауважень не заявляла.
Крім того, факт отримання ОСОБА_1 вказаних коштів підтверджується випискою за особовими рахунками з 05 листопада 2013 року до 08 грудня 2014 року.
ОСОБА_1 клопотання про призначення судової економічної експертизи не заявляла та не спростувала наданий розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок заборгованості, тому її доводи щодо недійсного розрахунку не заслуговують на увагу.
Щодо доводів ОСОБА_1 про ненадання позивачем за первісним позовом доказів про відступлення прав вимоги ПАТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп», ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та неповідомлення про цю обставину, то Верховний Суд вважає за необхідне заначити таке.
Суди встановили, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Дата Майнінг Груп» право грошової вимоги до відповідача.
10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно                      з яким ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція                            з повернення боргів» належне йому право вимоги коштів до ОСОБА_1 .
За вказаним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Дата Майнінг Груп» грошові кошти в розмірі 6 876 362,42 грн. 
Згідно з витягом з додатку № 1-1 договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 листопада 2013 року № 500920064.
На виконання умов договору факторингу від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» направило ОСОБА_1 повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним договором та повідомлено про заборгованість в розмірі 21 829,45 грн.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор                       у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 516 ЦК України заміна кредитора                       у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Суди встановили, що ОСОБА_1 була повідомлена про зміну кредитора                                   у зобов`язанні, що підтверджено матеріалами справи.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач не мав права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки у матеріалах справи є належні та допустимі докази, зокрема витяг з договору факторингу від 30 вересня 2014 року, витяг з додатку 1 договору факторингу від 30 вересня 2014 року щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 500920065. Отже, позивач надав докази, які підтверджують факт передачі права вимоги кредитної заборгованості ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Відповідно до пункту 4.4.3 договору факторингу від 30 вересня 2014 року у разі отримання коштів від боржника в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами після відступлення права грошової вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп»,          ПАТ ПАТ «Альфа-Банк» перераховує ці кошти ТОВ «Дата Майнінг Груп» протягом трьох робочих днів з дати їх отримання.
Згідно з пунктом 5.4.3 договору факторингу від 10 жовтня 2016 року у разі отримання коштів від боржника, державної виконавчої служби в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами після дати підписання договору, ТОВ «Дата Майнінг Груп» зобов`язане перерахувати ці кошти протягом п`яти банківських днів з дати їх отримання на рахунок ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, а зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня                    2019 рокудо закінчення касаційного розгляду справи, то виконання судового рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва                               від 18 червня 2019 року.                       
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
І. Ю. Гулейков 
В. В. Яремко