ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 січня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3271/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
Представники сторін:
Від ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" -  Гриценюк В.О., ордер серія ОД  № 615816,  від 01.12.20;  
від ТОВ "Скайтек Строй" - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 
у справі №916/3271/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтек Строй"
про стягнення 2 189 848,72 грн.,
(суддя першої інстанції: Бездоля Ю.С., дата та місце прийняття ухвали: 19.11.2020, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп.Шевченка, 29)
                                                            
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр Якорь» про забезпечення позову (вх.2-4068/20 від 16.11.2020) відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Бізнес-Центр Якорь» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, а суд дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову, оскільки позивачем були доведені всі обставини для застосування заходу забезпечення позову.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що у випадку задоволення заявлених компанією ТОВ «Бізнес-Центр Якорь» позовних вимог, рішення суду буде виконуватись за рахунок грошових коштів відповідача або майно, виявленого в процесі примусового виконання судового рішення, стягнення на яке не заборонено чинним законодавством.
Відсутність на рахунку відповідача грошових коштів у достатньому розмірі, а також відсутність майна, на яке може бути звернуто стягнення, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки нерухоме майно згідно інформаційної довідки за відповідачем не зареєстровано.
Також апелянт звертає увагу на співмірність обраного заходу забезпечення із заявленими позовними вимогами. Застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача грошових коштів у значному розмірі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відкрито апеляційне провадження по справі №916/3271/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020, витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3271/20.
10.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3271/20.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 призначено розгляд апеляційної скарги ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 у справі №916/3271/20 на: 18.01.2021 року о 15-00 год.
Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзив на апеляційну скаргу
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги, викладені ним в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні та скасуванні ухвали суду першої інстанції. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи, що явка сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача, за наявними в ній матеріалами.
За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.  
Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Бізнес-Центр «Якорь» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайтек Строй» про стягнення 2189848,72 грн., з яких: 1645249,45 грн. авансового платежу, 235053,60 грн. штрафу за порушення п.14.2.2 договору, 238902,44 грн. пені, 28025,62 грн. інфляційних втрат, 42617,61 грн. 3% річних.
Разом з позовною заявою до суду від ТОВ «Бізнес-Центр «Якорь» надійшла заява про забезпечення позову за вх.№2-4068/20 від 16.11.2020, в якій заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти ТОВ «Скайтек Строй», які обліковуються на розрахункових рахунках у банках, що обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайтек Строй», у межах суми стягнення у розмірі 2189848,72 грн.
В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду №1/12/19 від 19.12.2019, а також на те, що у випадку задоволення заявлених ТОВ «Бізнес-Центр «Якорь» позовних вимог, рішення суду буде виконуватись за рахунок грошових коштів відповідача або майна, виявленого в процесі примусового виконання судового рішення, при цьому, відсутність на рахунку відповідача грошових коштів у достатньому розмірі, а також відсутність майна, в тому числі рухомого, на яке може бути звернуто стягнення, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки нерухоме майно згідно інформаційної довідки за відповідачем не зареєстровано. За таких обставин, заявник вважає доведеним наявність достатньо обґрунтованого припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача. 
Заявник вказує, що ухвалено достатньо велику кількість судових рішень майнового характеру про стягнення з ТОВ «Скайтек Строй» заборгованості, у зв`язку з чим у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позивачем вимог, виконання рішення по цим вимогам, у разі їх задоволення, може бути ускладнено чи взагалі неможливе з огляду на кількість судових проваджень. 
Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Бізнес-Центр Якорь» про забезпечення позову відмовлено.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що сам по собі факт наявності невиконаних судових рішень та відсутності на даний час у відповідача коштів на рахунках не може бути підставою наявності обґрунтованого припущення невиконання рішення у разі задоволення позову.
Господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, у зв`язку з недоведенням обставин, з якими діюче законодавство пов`язує необхідність застосування заходів щодо забезпечення позову.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.136, 137 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти  певні дії.
Особа, яка подала заяву про  забезпечення позову,  повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про  забезпечення позову.  З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до  забезпечення позову.
Забезпечення позову  - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тобто  забезпечення позову  - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою  забезпечення позову,  є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У вирішенні питання про  забезпечення позову  господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо  забезпечення позову;  забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до  забезпечення позову  і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Забезпечення позову  є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про  забезпечення позову,  повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до  забезпечення позову.  Особа, яка подала заяву про  забезпечення позову,  повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про  забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.
Судова колегія зазначає, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про  забезпечення позову  суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.
Особа, яка подала заяву  про забезпечення позову,  повинна обґрунтувати причини звернення із заявою  про забезпечення позову.  З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
У вирішенні питання  про забезпечення позову  шляхом  накладення арешту на грошові кошти  чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.
Натомість, до заяви  про забезпечення позову  позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Отже, подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.
Посилання позивача на наявність у відповідача боргу перед іншими контрагентами та на наявність виконавчих проваджень, учасником яких є відповідач, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення, оскільки є припущеннями, не підтвердженими належними доказами.
Відповідна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №922/2673/18, від 02.04.2019 у справі №918/702/18, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19, від 10.10.2019 у справі №904/1478/19.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме лише посилання в заявника на потенційну загрозу неплатоспроможності ТОВ «Скайтек Строй», що ускладнить відновлення порушених прав позивача, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Крім того, твердження позивача щодо значної суми заявлених позовних вимог до відповідача також не свідчить про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту грошові кошти. 
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернення до суду з аналогічною заявою у випадку наявності підстав для забезпечення позову відповідно до норм ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, місцевим господарським судом правомірно  відмовлено  у задоволенні заяви позивача про  забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 у справі №916/3271/20 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 у справі №916/3271/20 - без змін.
Керуючись ст.ст.  255,  269,  270,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 у справі №916/3271/20 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2020 у справі №916/3271/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови складено та підписано 20.01.2021 року.

Головуючий суддя                                                          Н.М. Принцевська                 

         Судді:                                                                              Г.І. Діброва
                                                                                                       
                                                                                             А.І.Ярош