ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1431/21 Справа № 209/1098/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – Городничої В.С.,
       суддів – Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

       У квітні 2020 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 24 січня 2011 року, згідно якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку.
       Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. 
       В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. 
       У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 22 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 14 803,90 грн, яка складається з наступного: 7 394,80 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 041,72 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3 186,24 грн. - пеня; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 681,14 грн. – штраф (процентна складова),
       На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи. 
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
З матеріалів справи вбачається, що крім вказаної вище анкети-заяви, позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 19), та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) (а.с 20 – 45), та інші документи.
Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22 березня 2020 року становить 14 803,90 грн, яка складається з наступного: 7 394,80 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 041,72 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3 186,24 грн. - пеня; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) 681,14 грн. – штраф (процентна складова). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві, підписаній сторонами, не визначено розмір процентної ставки за кредитом, не визначений порядок нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. 
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку, що долучені позивачем до позовної заяви не містять підпису відповідача, а тому вони не можуть розцінюватися як складові частини кредитного договору, умови якого погоджені сторонами. 
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що не можна брати до уваги при визначенні розміру заборгованості витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 січня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку 3 186,24 грн. - пені; 500,00 грн. – штрафу (фіксована частина), 681,14 грн. – штрафу (процентна складова), оскільки вони не обумовлені договором.
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, слід зазначити наступне.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 7394,80 грн., яка нарахована за період з 01 квітня 2015 року по 22 березня 2020 року.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 8-13), відсотки за користування кредитними коштами погашалися за рахунок кредиту (графа 4 розрахунку), тобто у вказаний період часу тіло кредиту збільшувалося не тільки на суму фактичних витрат відповідачки, а також на суму нарахованих банком відсотків.
Встановлено, що за період з 01 квітня 2015 року по 22 березня 2020 року відповідач сумарно витратила 5 352,79 грн кредитних коштів, які відображені у графі «3» розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів», а сплатила сумарно на погашення за наданим кредитом 6864,71 грн., що також відображено у графі «21» розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом».
Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 повністю повернула банку витрачені кредитні (отримані) нею кошти в розмірі 5352,79 грн., а також сплатила банку 1511,92 грн., які могли б бути зараховані банком на погашення процентів згідно облікової ставки НБУ, бо при підписанні анкети-заяви не був встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами, а ніякі інші належні та допустимі докази на підтвердження встановленого розміру процентів позивачем суду не надані.
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки судом не встановлено прострочення відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем, то не вбачається правових підстав для стягнення на користь банку 3041,72 грн. – заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Таким чином, враховуючи, що відповідач у повному обсязі повернула банку отримані кредитні кошти, а розмір відсотків, пеня та штраф не були передбачені умовами договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позову.
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову не надав належної оцінки доказам у справі, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Витяг з Тарифів банку не містять підпису відповідача.
У анкеті-заяві, підписаній сторонами, не визначено розмір кредитного ліміту, розмір процентної ставки за кредитом, не визначено розмір та порядок нарахування процентів у випадку прострочення. Не визначений порядок нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту та відповідальність у вигляді неустойки (штраф, пеня). 
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. 
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, неустойку (штраф, пеня) та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Посилання в апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» на те, що суд першої інстанції, вирішуючи вимогу щодо стягнення процентів за користування кредитом, мав керуватися положеннями ст. 1048, 1054 ЦК України та стягнути з відповідача проценти, визначивши їх розмір на рівні облікової ставки НБУ, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не пред`являв вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах, встановлених статтею 1048 ЦК України, а заява-анкета не містить розміру процентів.
Інші доводи в апеляційній скарзі позивача про те, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, незаконним, оскільки ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова