ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1748/21 Справа № 209/2411/15 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багбай Є.Д. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року

по справі за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Добриднік С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Добриднік С.А. звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 .

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області знаходиться виконавче провадження № 47473643 від 07 травня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа № 727/8024/14 від 20 жовтня 2014 року, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суми боргу в розмірі 2 425 413,56 грн.

07 травня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам. У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду боржник заборгованість не сплатив. Враховуючи значну суму боргу за виконавчим документом та відсутність реального погашення боргу є підстави вважати, що боржник може виїжджати за межі України і в даному праві боржника можливо обмежити останнього до повного виконання ним цивільних зобов`язань. Про рішення суду боржнику відомо, проте він не бажає його виконувати, покладеного судом обов`язку щодо виплати коштів стягувачеві, виконувати законні вимоги державного виконавця та рішення суду в цілому.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено боржнику ОСОБА_1 , громадянину України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який неофіційно працевлаштований у м. Дніпродзержинську та фактично проживає в найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України - до моменту фактичного виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суми боргу в розмірі 2 425 413,56 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали та відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Добриднік С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики державного виконавця не з`являється, а тому суд вважав за необхідне обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками суду не може, виходячи з наступного.

В силу частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини першої статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виходячи зі змісту статті 33 Конституції України, статті 313 ЦК України, пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України, і в`їзду в Україну громадян України", в їх системному зв`язку, вбачається, що право боржника (в даному випадку ОСОБА_1 ) на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у зв`язку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Однак, в порушення зазначених вимог державним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутні докази отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником та відсутні докази, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо наявності такої постанови.

Подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України мотивоване тим, що державним виконавцем було вчинено ряд заходів, спрямованих на примусове виконання зобов`язань перед стягувачем, які не дали результатів.

Проте, судова колегія з урахуванням встановлених вище обставин доходить висновку про те, що державним виконавцем при зверненні до суду із поданням, не надано доказів того, що боржника у визначеному законом порядку було повідомлено про відкриття виконавчого провадження та він був обізнаний щодо наявності такої постанови.

Дані, які б давали можливість зробити висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, також відсутні.

Крім того, відкриваючи виконавче провадження державний виконавець не прийняв до уваги зазначену у виконавчому листі адресу боржника - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), та відкрив провадження за іншою адресою ( АДРЕСА_1 ), тим самим позбавив боржника належного сповіщення та можливості дізнатися про відкриття виконавчого провадження.

На вказані обставини суд уваги не звернув, виконавче провадження належним чином не дослідив, аналізу наданих доказів щодо обґрунтування подання про застосування до ОСОБА_1 такого заходу, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України в даному конкретному випадку, не зробив, не врахував практики ЄСПЛ щодо виправданості такого заходу, з урахуванням того, що такий захід, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню перед судом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, що в даному випадку відсутнє, а також в матеріалах справи взагалі відсутні докази ухилення ОСОБА_1 від виконання вказаних вище зобов`язань.

У зв`язку з чим, саме посилання державного виконавця як на підставу його задоволення - наявність зобов`язання у боржника, не є такою підставою.

За таких підстав, колегія суддів судової палати вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року - скасувати.

У задоволені подання головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Добриднік С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко