УХВАЛА

11 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/3198/20
адміністративне провадження № К/9901/7593/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Білак М.В.,
суддів:   Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України  на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі №380/3198/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: 

визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01 січня 2016 року по 22 червня 2017 рік; 

зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року  по 22 червня 2017 рік  у сумі 50703 грн. 84 коп., з врахуванням січня 2008 року базовим місяцем для нарахування індексації; 
стягнути на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01 січня 2016 року по 22 червня 2017 рік. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення в повному обсязі за вказаний період, розподіл судових витрат не здійснювався.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року, рішення суду першої інстанції змінено в наступний спосіб: « доповнити частину третю резолютивної частини рішення наступними словами: « із застосуванням базового місяця січня 2008 року»; « виключити із частини четвертої резолютивної частини рішення речення «Розподіл судових витрат не здійснюється», вказавши замість нього наступний текст: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.». В решті рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі – Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної  скарги спір виник щодо проведення повного розрахунку при звільненні позивача з публічної служби.
З ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року вбачається, що зазначену справу судом першої інстанції призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі №380/3198/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова