Постанова                            
Іменем України
 
17 лютого 2021 року                     
м. Київ
 
справа № 461/3186/16-ц
провадження № 61-14931св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича»,
відповідач - прокуратура Львівської області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича»на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2017 року у складі судді Котельви К. О. та постанову Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А .В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» (далі - ФГ «Бурка В. В.») звернулося до суду із позовом до прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просило стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи прокуратури Львівської області - старшого прокурора відділу управління процесуального керівництва 
у кримінальних провадженнях прокуратури Львівської області Сапуцького Р. Я., при розгляді клопотання про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами. 
Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2011 року він надіслав до прокуратури Львівської області клопотання про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, а саме: постанови Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2005 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2006 року, постанови судді Верховного Суду України від 26 квітня 2006 року, за результатами розгляду якого 14 березня 2013 року він отримав постанову прокуратури Львівської області від 07 листопада 2013 року про відмову в призначенні розслідування за нововиявленими обставинами, винесену старшим прокурором відділу управління процесуального керівництва 
у кримінальних провадженнях прокуратури Львівської області молодшим радником юстиції Сапуцьким Р. Я.
Позивач вважав, що зазначену постанову прийнято незаконно, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного обґрунтування своїх висновків, з порушенням статті 40 Конституції України, статей 400-5, 400-8 КПК України (в редакції 1960 року), внаслідок чого порушено його конституційні права і завдано моральні страждання, які полягали у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за зазначеним позовом на тій підставі, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суди зробили висновок, що у справі про відшкодування моральної шкоди, яка розглядається судом в порядку цивільного судочинства, на підтвердження факту неправомірності (незаконності) дій, рішень та/або бездіяльності посадових або службових осіб органів прокуратури, визначених частиною шостою статті 1176 ЦК України, особа, яка вважає, що такими діями (рішеннями) та/або бездіяльністю їй завдано шкоди, повинна надати, зокрема, судове рішення про визнання таких дій (рішень) та/або бездіяльності незаконними, оскільки загальним судам цивільної юрисдикції такі справи непідвідомчі, 
а підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.
Позивач не надав відповідного судового рішення про визнання описаних 
в позовній заяві дій (рішень) та/або бездіяльності відповідача неправомірними, що у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю є підставою для відмови 
в задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.» про відшкодування моральної шкоди. 
Аргументи учасників справи
У серпні 2019 року ФГ «Бурка В. В.» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не дослідження судами зібраних у справі доказів, не встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, просить скасувати зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ФГ «Бурка В. В.» на відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не врахували надання позивачем доказів незаконності дій посадових осіб прокуратури Львівської області при розгляді його клопотання, які суди не спростували; не вказали причини відхилення цих доказів та не виконали обов`язку щодо захисту порушених прав позивача.
Не встановивши обставини, що шкоду зазначеному фермерському господарству завдано не з вини відповідача та права позивача не порушувались, натомість не зазначивши в судових рішеннях надані ним докази, якими доведено вину та незаконність дій прокуратури Львівської області, та не спростувавши їх, суди зробили неправильний висновок про відмову в задоволенні його позову.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 
11 вересня 2013 року у справі № 6- 48цс13, від 01 березня 2017 року у справі 
№ 6- 3139цс16, ухвалах колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 
16 липня 2014 року у справі № 6-19535св14, від 25 лютого 2015 року у справі 
№ 6-25499св14. 
Суди не застосували норми Конституції України , як норми прямої дії, та норми статей 16, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, статей 3, 4, 11, 15 ЦПК України, не врахували рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року 
№ 12-рп/2001, від 25 листопада 1997 року № 6-зп, від 25 грудня 1997 року 
№ 9-зп, від 09 липня 2002 року № 15-рп, а також постанову Пленуму Верховного Суду України.
Оскаржені судові рішення не відповідають вимогам, визначеним статтями 264 - 265, 382  ЦПК України.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Позивач надіслав до прокуратури Львівської області клопотання від 16 лютого 2011 року про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, 
а саме: постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 19 жовтня 2005 року, винесеної старшим слідчим прокуратури Сокальського району Львівської області Сав`як ом А. Б. , постанови Сокальського районного суду від 
08 грудня 2005 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2006 року, постанови судді Верховного Суду України від 26 квітня 2006 року.
За результатами розгляду клопотання прокурором відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Львівської області Сапуцьким Р. Я. винесено постанову про відмову 
в призначенні розслідування за нововиявленими обставинами, мотивуючи її відсутністю підстав, передбачених статтею 400-5 КПК України (в редакції 1960 року) для перегляду зазначених судових рішень за нововиявленими обставинами, оскільки при ухваленні вказаних рішень досліджені всі обставини, які мають значення, а також заявником не наведено інших обставин, які не були відомі суду під час прийняття рішень.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час звернення до суду з позовною заявою та вирішення справи судом першої інстанції)  суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.
Аналогічна норма міститься й у статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи апеляційним судом. 
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, 
у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
У статтях 1, 12 ГПК України (у редакції, яка діяла на час звернення до суду 
з позовною заявою та вирішення справи судом першої інстанції) передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи 
і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18) зроблено висновок, що «ФГ «Бурка В.В.» заявило вимогу до прокуратури Львівської області та держави України 
в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб`єкта владних повноважень, така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.
Такий правовий висновок викладений і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 454/1668/17 (провадження № 61-15046сво18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 454/1008/16-ц (провадження № 14-494цс19) вказано, що «Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство»). Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що 
ФГ «Бурка В.В.» заявило вимогу до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, такі вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію ст. 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду. Аналогічна правова позиція вже висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 464/1874/17 (провадження № 14-395цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19), від 05 червня 2019 року у справі № 454/2181/16 (провадження № 14-226цс19), від 03 липня 2019 року у справі № 454/3304/14 (провадження № 14-272цс19), від 18 вересня 2019 року у справі № 757/37226/17 (провадження № 14-452цс19), і підстав для відступу від такої правової позиції не вбачається.
У справі, яка переглядається, суди зробили неправильний висновок, що справа за позовом «ФГ «Бурка В. В.» до прокуратури Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та помилково вирішили цю справу по суті, оскільки зазначений спір підвідомчий господарському суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Отже, колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення слід скасувати та закрити провадження у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі 
№ 750/3192/14 (провадження № 14-439цс19) вказано, що «зміни до ЦПК України, внесені Законом № 460-IX, пов`язані не лише з розглядом касаційних скарг, який відповідно до частини четвертої статті 258 ЦПК України завершується прийняттям постанови. Закон № 460-IX вніс зміни до порядку повернення справ після закінчення касаційного розгляду. Так, згідно з пунктом 8 Закону № 460-IX абзац перший частини першої статті 256 ЦПК України викладений у такій редакції: «Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність 
у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі». Отже, закінчивши касаційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 
1 частини першої статті 255 ЦПК України, з 8 лютого 2020 року суд касаційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду 
в порядку різного судочинства. З огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду вирішила на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, вона відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України у редакції Закону № 460-IX роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції».
Тому Верховний Суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року скасувати.
Провадження у справі 461/3186/16-ц за позовом фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.
Повідомитифермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича», що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2017 року та постанова Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук