ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3224/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  16 березня 2021 року                                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Броварської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду 17 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Броварської міської ради Київської області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Броварської міської ради Київської області від 13.02.2020 р. № 1810-70-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою, у відведенні земельних ділянок та у наданні земельної ділянки» у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; 
- зобов`язати Броварську міську раду Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду 17 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, без повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. 
26 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. 
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Судом встановлено, що рішенням Броварської міської ради Київської області від 13.02.2020 р. № 1810-70-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою, у відведенні земельних ділянок та у наданні земельної ділянки» (пункт 6), на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 р. у справі № 320/4993/19, повторно розглянувши клопотання громадянина ОСОБА_1 від 28.05.2019р. №11-16-5/4283, позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, - господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , в зв`язку з тим, що згідно з Генеральним планом міста, затвердженим рішенням Броварської міської ради Київської області від 26.08.99 р. №150-11-23, бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене на графічному матеріалі, доданому до клопотання, знаходиться на території багатоквартирної житлової забудови та в межах інженерного коридору мережі ЛЕП (ОАкВ), що не відповідає нормі ст.118 Земельного кодексу України.
Вказаним рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 р. у справі № 320/4993/19 було визнано протиправним та скасовано попереднє рішення Броварської міської ради Київської області від 22.08.2019 р. за №1543-59-07 від 22.08.2019 р. №1543-59-07 «Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою, у відведенні ділянки та у наданні земельної ділянки» (п.п. 1.3 п.1), яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельної ділянки згідно з Генеральним планом міста, затвердженим рішенням Броварської міської ради від 26.08.1999 р. № 150-11-23, знаходиться на території житлової забудови та в межах інженерного коридору мережі ЛДЕП (0,4 кВ).
Судовим рішенням Броварську міську раду Київської області зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована у по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з урахуванням висновків суду.
Судове рішення було предметом апеляційного оскарження за скаргою Броварської міської ради. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 р. апеляційна скарга Броварської міської ради Київської області залишена без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 р. - без змін. Колегія суддів апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що встановлена підстава для відмови у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, що розташована на території Броварської міської ради, здійснювалось відповідачем без належних документальних підтверджень та без застосування будь-яких геодезичних методів визначення місця розташування спірної ділянки.
Однак, незважаючи на правові висновки суду, Броварська міська рада Київської області повторно прийняла аналогічне за своїм змістом спірне рішення про відмову позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з мотиву її знаходження на території багатоквартирної житлової забудови та в межах інженерного коридору мережі ЛЕП (0.4кВ).
Вважаючи, що рішення Броварської міської ради Київської області від 13.02.2020 р. №1810-70-07 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (пункт 6 рішення), є незаконним, порушує права та законні інтереси, оскільки створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання щодо отримання земельної ділянки у приватну власність, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що без спеціальних досліджень неможливо чітко встановити місце розташування запитуваної позивачем земельної ділянки, відтак, неможливо стверджувати про накладання її на охоронну зону ліній електропередач. На підставі вище зазначеного, суд прийшов висновку, що відмова відповідача з цих підстав, є неправомірною, оскільки встановлення підстав для відмови у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, що розташована на території Броварської міської ради, здійснювалось відповідачем без належних документальних підтверджень та без застосування будь-яких геодезичних методів визначення місця розташування спірної ділянки.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується та надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначає наступне.
Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на вказану норму Конституції України та положення статті 123 Земельного кодексу України суд зазначає, що неправомірною є відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших ніж передбачено законом, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Оскаржуване рішення відповідача про відмову у наданні дозволу помилково обґрунтовано знаходженням земельної ділянки на території багатоквартирної житлової забудови та в межах інженерного коридору мережі ЛЕП (0,4кВ). Зазначений висновок є безпідставним, оскільки без спеціальних досліджень, як це вже встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 р. у справі № 320/4993/19, неможливо чітко встановити місце розташування земельної ділянки, відтак, неможливо стверджувати про накладання її на охоронну зону ліній електропередач. В аналізованому випадку лише у проекті відведення земельної ділянки, який міститиме усі вище перелічені в статті 118 ЗК України його складові буде чітко відображено наявність або відсутність перешкод для набуття земельної ділянки у власність. 
Відтак, зазначена обставина не може бути підставою для відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, позаяк не відповідає вимогам частини 7 статті 118 ЗК України.
Надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.
Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі 806/5106/15 та від 27.02.2018 року у справі №545/808/17.
Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим та безпідставним, а тому підлягає скасуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги про втручання у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, з наступних підстав.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.
Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Зобов`язання Броварської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою в даному випадку не буде втручанням суду в його дискреційні повноваження, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач уже вп`яте відмовляє позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, застосовуючи при цьому необґрунтовані обставини в якості підстав для відмови (рішення від 23.03.3017 р., від 28.09.2017 р., від 16.08.2018 р., від 22.08.2019 р., від 13.02.2020 р.).
Оскільки процес надання позивачу формальних відмов може тривати нескінченно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання Броварської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.
Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 816/591/15-а та постанові від 18.10.2018 року у справі 818/1976/17.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Броварської міської ради Київської області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду 17 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: