ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" березня 2021 р.           Справа№ 910/14811/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Буравльова  С.І. 
 
без виклику учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020
у справі №910/14811/20 (суддя Павленко Є.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай"
про стягнення 25 423,96 грн

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 25 423,96 грн.
З матеріалів позовної заяви убачаться, що звертаючись із позовом заявник зазначав, що відповідно до умов полісу ОСЦПВ №АО/0703827 розмір франшизи становить 1000,00 грн. Виплата страхового відшкодування підтверджується платіжними дорученнями №662   644 від 17.04.2020 на суму 23   282,32 грн та 670   838 від 22.05.2020 на суму 3   141,64 грн. Позивач зазначав, що загальна сума відшкодування становить 26   423,96 грн, але позивач заяви до стягнення 25   423,96, відмінусувавши суму франшизи.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №910/14811/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 22 282 грн 32 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування) та 1 842 грн 26 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач передчасно звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 3 141,64 грн, оскільки з моменту звернення Товариства з даним позовом до суду - 29 вересня 2020 року, до дати ухвалення цього рішення пройшло менше 90 днів, а отже у Компанії на час вирішення даного спору по суті не настав обов`язок щодо прийняття рішення про здійснення (відмови у здійсненні) страхового відшкодування у сумі 3 141,64 грн.  Крім того, судом першої інстанції було зменшено суму відшкодування на 1000,00 грн, що відповідно дорівнює розміру франщизи. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариства "Страхова компанія "АРКС" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №910/14811/20. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №910/14811/20 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначав, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушення норм матеріального права, є незаконним та необґрунтованим. Крім того апелянт зазначав, що судом першої інстанції при винесені указаного рішення не було ураховано висновки, які містяться у постановах Великої Палати ВС від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, від 11.12.2019 у справі №465/4287/15, які на думку скаржника, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" у справі №910/14811/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Пашкіна С.А., Буравльов С.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №910/14811/20 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №910/14811/20. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/14811/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС". Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідач своїми правом не скористався, відзиву на адресу суду не направив, отже суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.    В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Як убачається із матеріалів справи, 31 березня 2020 року у місті Києві на вулиці С. Данченка, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Iveco", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля "Lexus", державний номерний знак: НОМЕР_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Iveco", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не урахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб "Lexus", державний номерний знак: НОМЕР_2 , чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України.
Зазначені обставини були установлені постановою Подільського районного суду     міста Києва від 31 липня 2020 року в справі № 758/4367/20, якою водія автомобіля "Iveco", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна у матеріалах справи).
Унаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Lexus", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23 січня 2020 року.
Судом установлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" від 20 січня 2020 року № 9165а0е. Копія цього правочину наявна у матеріалах справи. 
У зв`язку з наведеними обставинами 14 квітня 2020 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.
Судом також установлено, що на підставі рахунків-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю "САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА" від 15 квітня 2020 року № СМУ00008764 та від 20 травня 2020 року № СМУ00011700, а також ремонтної калькуляції від 15 квітня 2020 року № 1.003.20.0, позивачем було складено страхові акти від 16 квітня 2020 року  № ARX2557764 та від 21 травня 2020 року № ARX2565761, згідно з якими сума страхового відшкодування склала 23 282,32 грн та 3 141,64 грн відповідно. Належні копії зазначених документів наявні у матеріалах справи.
Указані суми страхового відшкодування були перераховані позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА", що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень від 17 квітня 2020 року № 662 644 на суму 23 282,32 грн та від 22 травня 2020 року № 670 838 на суму  3 141,64 грн.
З матеріалів справи убачається, що на час вчинення вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "Iveco", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії АО № 0703827 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 100 000,00 грн, франшиза - 1000,00 грн).
Отже, Компанія є особою, на яку указаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "Iveco" на момент ДТП.
З матеріалів справи убачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 10 червня 2020 року № ЕЛ_00011002 про виплату страхового відшкодування на суму 23 282,32 грн. Проте зазначена заява задоволена Компанією не була.
Як убачається з матеріалів справи, позивач надіслав Компанії заяву про страхове відшкодування на суму 23 282,32 грн. 
Згідно з ч. 1  ст. 16 Закону України "Про страхування"  договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із  ст. 979 Цивільного кодексу України  (надалі -  ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч. 1  ст. 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України унормовано, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 2  ст. 512 ЦК України  кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
В ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.  
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.
Якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому.
Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 04.07.2018 у справі    № 910/2603/17, а також постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17, від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19.  
Отже, ураховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника "Iveco", державний номерний знак: НОМЕР_1 , якого визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії АО № 0703827, то відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого унаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу покладається на відповідача.
Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України установлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 29 указаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, установлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Колегія суддів зазначає, що позивач звертаючись із позовом чітко указав, що сума франшизи ним була вирахувана вже при зверненні до суду першої інстанції.
З матеріалів справи убачається, що позивач здійснив виплати страхувальнику у розмірі 23   282,32 грн та 3   141,64 грн, отже загальна сума виплат становить 26   423,96 грн. Відповідно до вимог, які викладені у позовній заяві, позивачем була заявлена сума до стягнення 25   423,96, з урахування суми франшизи, відповідно до умов договору страхування.
При винесенні рішення, судом першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача частковому розмірі 22   282,32 грн було повторно вирахувано суму франшизи, що є не припустимим.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що позов у частині стягнення 22   782,32 грн підлягає задоволенню у повному обсязі, як було заявлено позивачем у заяві.
З матеріалів справи убачається, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що Товариство не надало відповіді на запит Компанії від 16 липня 2020 року № 51-4201 про направлення останній постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, у зв`язку з чим граничний строк для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування не настав, а позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом в цій частині.
Суд вважає такі аргументи відповідача безпідставними, оскільки постанова суду у справі про адміністративне правопорушення не є обов`язковим документом, який додається до заяви про виплату страхового відшкодування в порядку статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Крім того, відповідач мав можливість самостійно отримати указаний документ, оскільки останній міститься в загальному доступі. 
Судом першої інстанції також було відхилено посилання позивача на необхідність застосування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі  № 465/4287/15, в яких подача позову до суду ототожнюється з подачею заяви про виплату страхового відшкодування, оскільки як зазначив суд першої інстанції, з моменту звернення Товариства з даним позовом до суду - 29 вересня 2020 року, до дати ухвалення цього рішення пройшло менше 90 днів, а отже у Компанії на час вирішення даного спору по суті не настав обов`язок щодо прийняття рішення про здійснення (відмови у здійсненні) страхового відшкодування у сумі  3 141,64 грн.    
Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Водночас, ураховуючи правовий режим регулювання вказаних правовідносин, наявність страхового випадку передбаченого ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є безумовною підставою для виплати страхового відшкодування, оскільки зазначений Закон містить перелік випадків, коли шкода не відшкодовується (ст. 32) та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, визначені у ст. 37 цього Закону.
Отже, право на отримання страхового відшкодування не є абсолютним, оскільки обмежено як наявністю обставин, необхідних для настання страхового випадку, так і відсутністю випадків, визначених у ст. ст. 32, 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що унеможливлюють здійснення страхового відшкодування.
Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Інший спосіб надає можливість потерпілому звернутись до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Вказане випливає зі змісту норми п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Проте, положення п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо неподання заяви про страхове відшкодування упродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні, стосуються випадків, коли упродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, та постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц.
Оскільки позивач звернувся безпосередньо до суду із указаним стягненням, у вересні 2020 тобто, у межах строку, установленого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд апеляційної інстанції вважає помилковими твердження суду першої інстанції про передчасність заявленого позову у цій частині.
Беручи до уваги те, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази завдання шкоди потерпілій особі, якій позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, а також з огляду на відсутність унормованих в ст. ст. 32, 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування та звернення позивача з позовом безпосередньо до суду в межах річного строку, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у даній справі у межах заявлених вимог та стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай", яким застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимога про стягнення на користь позивача з відповідача у розмірі 2   641,64 грн підлягає задоволення. Загальний розмір задоволених позовних вимог становить 25   423,96 грн.
Згідно зі статтею 277  ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 86, 236, 261, 238 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. 
Зважаючи на те, що місцевим господарським  судом при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/14811/20 та про задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС".
Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/14811/20 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/14811/20 скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позов задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912)  25   423,96 грн відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування) та 2   102,00 грн судового збору.
3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) 3   153,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва. 
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                С.І. Буравльов