КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                           Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/1403/2021              
                                      
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                              Справа №373/307/20
13 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                        - Желепи О.В.    
                                   - Олійника В.І.
розглянувши в порядку  письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Керези Я.І., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 23848,29 грн. за кредитним договором № б/н від 17.01.2015 року та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 17.01.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 9 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Вказував на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана  ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Зазначав, що Банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредиту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, у зв`язку з чим станом на 10.01.2020 року  відповідач має заборгованість 23 848,29 грн., з яких: 13 775,17 - заборгованість за тілом кредита; 3 232,60 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 5 228,70 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1111,82 грн. - штраф (процентна складова).
Вказував на те, що викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними докази: розрахунком заборгованості; копією заяви позичальника; витягом з «Тарифів Банку»; Копією витягу з «Умов та правил надання банківських послуг»; копією документу, що посвідчує особу відповідача.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що при укладенні кредитного договору сторони керувалися положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України, який визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином.
Вказував на те, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів, проте суд першої інстанції в порушення ст.ст. 76, 77, 80, 81 ЦПК України не дослідив надану позивачем до позовної заяви виписку.
Також зазначав, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих у відповідності до п. 2.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, в якому зазначено, що в разі порушення зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: - 86,4% - для картки «Універсальна»; - 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Посилався на те, що за обставин у даній справі, застосування правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не може мати місце, оскільки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами. У даній справі, підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності  належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитних коштів в будь-якому розмірі, наявності заборгованості по їх сплаті, сплаті процентів за користування кредитом та обов`язку сплачувати пеню та штрафи, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких він звернувся.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 17.01.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 9 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви додав: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.01.2015 року станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.01.2015 року станом на 30.09.2019 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13.05.2015 року станом на 10.01.2020 року, копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, копію паспорту відповідача.
Відповідно до положень ст.ст.  526, 530, 610, ч. 1 статті 612 ЦК України зобов`язання  повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням  зобов`язання  є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом  зобов`язання  (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України  визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є  обов`язковим  для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13).
Вказана анкета-заява від 17.01.2015 року містить анкетні дані ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації, його контактну інформацію, тощо.
 При цьому, анкета-заява не містить даних, яку саме картку було видано відповідачу та відповідно умов кредитування.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».
Однак, слід зазначити, що використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між Тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.
З анкети-заяви не вбачається, що відповідач отримав кредитну картку, що унеможливлює застосування вказаних тарифів.
Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких, суд мав би реальну можливість установити, чи був укладений кредитний договір, які його умови, зокрема встановити, коли та який кредитний ліміт був встановлений, яка процента ставка та неустойка мала б відповідати правовідносинам сторін, у якому порядку мають повертатися грошові кошти.
Отже, надані позивачем документи не підтверджують наявність між сторонами саме кредитних відносин та наявність заборгованості відповідача перед позивачем.
Розрахунок заборгованості, на який посилається АТ КБ «ПриватБанк» не є належним доказом, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року.
Крім того, сам по собі розрахунок заборгованості наданий позивачем, не може свідчити про укладення кредитного договору, видачу кредитних коштів відповідача, та встановлення обов`язку щодо повернення коштів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилається на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та витяг Тарифів, як невід`ємні частини спірного договору.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено існування між сторонами саме кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові.
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним  і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
В порушення вказаних норм процесуального права, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження вказаних у позові обставин щодо укладення кредитного договору та погодження всіх умов кредитування.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а надані позивачем докази не дають підстав суду стверджувати, що між сторонами було укладено саме кредитний договір та було погоджено всі істотні умови.
Також безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення ст.ст. 76, 77, 80, 81 ЦПК України не дослідив надану позивачем до позовної заяви виписку про рух коштів, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було додано до позовної заяви виписки про руху коштів, тоді як відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Колегія суддів вважає помилковим посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих відповідно до ст.. 625 ЦК України, враховуючи наступне.
Посилання на положення ч.2 ст.625 ЦК України міститься у п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, який впроваджено в дію з 1 квітня 2019 року. Зазначеним пунктом передбачено, що в разі порушення  зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом,  неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Отже, оскільки  наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку  не містить підпису відповідача, в анкеті-заяві позичальника  відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом в будь-якому вигляді,  підстави для  стягнення відсотків, розрахованих на підставі п.2.1.1.2.12 Умов та правил, відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки на думку позивача, висновки викладені у даній постанові не стосуються даних правовідносин та постановлені у справі з іншими обставинами, з огляду на те, що у даній справі, підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору, колегія суддів оцінює критично, так як у даній справі позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 отримав після підписання анкети-заяви від 17.01.2015 року саме кредитну картку та підписав довідку про умови кредитування.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди позивача з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки наявних у справі письмових доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору. Вказані аргументи спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин саме в тому контексті, який, на думку позивача, є правовою підставою для стягнення з відповідача кредитної заборгованості.
Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно  дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення з дотриманням  норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                              Судді: