Дата документу 27.01.2021 Справа № 330/2660/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №330/2660/19                   Головуючий у 1 інстанції Куценко О.О.
Провадження № 22-ц/807/366/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
27 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позову зазначала, що 23 червня 2019 року вона придбала у відповідача, житловий будинок по АДРЕСА_1 . 
Відповідачці ОСОБА_4 вказаний будинок належав на праві власності в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Оскільки 23 червня 2019 року був вихідним днем, то вони домовились укласти договір купівлі-продажу пізніше в серпні 2019 року, оскільки відповідачка повідомила, що їй терміново необхідно виїхати за межі України та що в серпні 2019 року вона повернеться та вони нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу будинку. 
Після цього вона сплатила відповідачці оговорену ними вартість будинку, а саме 50 000 грн., остання написала їй розписку про отримання вказаних коштів за договором купівлі продажу будинку та ключі від будинку. 
З часу укладання договору купівлі-продажу позивачка проживає у вказаному будинку. 
Однак відповідач до цього часу нотаріально договір не посвідчила, її місце знаходження та засоби зв`язку невідомі, останнє відоме місце проживання відповідачки АДРЕСА_2 . 
В такий спосіб відповідачка ухиляється від укладення договору купівлі-продажу та вона позбавлена можливості вирішити цей спір позасудовим порядком.
Посилаючись на вищевикладене, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від 23 червня 2019 року укладений між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок А-1, житловою площею 10,1 метрів квадратних, загальною площею 27,0 метрів квадратних, Б-1 сарай площею 15 метрів квадратних, В-1 вбиральня 1,2 метрів квадратних, №1 огорожа, №2 водовід по АДРЕСА_1 .
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року позов задоволено.
Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від 23 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок А-1, житловою площею 10,1 метрів квадратних, загальною площею 27,0 метрів квадратних, Б-1 сарай площею 15 метрів квадратних, В-1 вбиральня 1,2 метрів квадратних, №1 огорожа, №2 водовід по АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , як особа яка не приймала участь в розгляді справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його мотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 23 червня 2019 року придбала у відповідача, житловий будинок по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 вказаний будинок належав на праві власності в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки 23 червня 2019 року був вихідним днем, то вони домовились укласти договір купівлі-продажу пізніше в серпні 2019 року, оскільки відповідачка повідомила. що їй терміново необхідно виїхати за межі України та що в серпні 2019 року вона повернеться та вони нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу будинку. Після цього вона сплатила відповідачці оговорену ними вартість будинку, а саме 50 000 грн., остання написала їй розписку про отримання вказаних коштів за договором купівлі продажу будинку та ключі від будинку. З часу укладання договору купівлі-продажу позивачка проживає у вказаному будинку. Однак відповідач до цього часу нотаріально договір не посвідчила, її місце знаходження та засоби зв`язку невідомі, останнє відоме місце проживання відповідачки АДРЕСА_2 . В такий спосіб відповідачка ухиляється від укладення договору купівлі-продажу та вона позбавлена можливості вирішити цей спір позасудовим порядком.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи.
Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 спірний будинок належав на праві власності в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_5 .
Не містять матеріали справи і розписки, на яку суд посилається в своєму рішенні, відповідно до якої позивач сплатила відповідачу вартість будинку, а саме 50 000 грн.
Судом першої інстанції при розгляді справи не було встановлено всіх осіб прав і інтересів, яких стосується розгляд вказаної цивільної справи, матеріали спадкової справи з нотаріальної контори не витребовувались та не досліджувались. Суд першої інстанції, розглядаючи вказаний спір також не вжив заходів передбачених ЦПК України для залучення осіб, яких стосується розгляд вказаної цивільної справи.
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання права власності на нерухоме житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.
Згідно ст. 657 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення..
Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не звернув увагу на зазначені вимоги закону, не визначився щодо характеру спірних правовідносин, не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази укладення 23.06.2019 року договору купівлі-продажу, який у разі його укладення, відповідно до ст. 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а отже, відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі за № -1288цс17 та у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 року у справі № 665/2266/16-ц.
Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З доданих до апеляційної скарги доказів вбачається, що ОСОБА_1 , не брав участь у справі.
Спадкова справа судом першої інстанції витребувана не була.
З наданих до апеляційної скарги документів вбачається, що спірний будинок належав ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті, спадкоємцями є шість її дітей, серед яких є ОСОБА_6 – батько скаржника та ОСОБА_7 .
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є спадкоємцям після смерті ОСОБА_6 .
Факт перебування у родинних відносинах ОСОБА_1 із ОСОБА_5 підтверджується Довідкою Державного архіву Львівської області від 12.02.2004 р., в якій членом родин, зазначений син ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який є батьком скаржника та його сестри;        Свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 ; Свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 ; Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 ; Свідоцтво про народження ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції зазначене не врахував, не визначився з характером спірних правовідносин та застосував до них положення законодавства, яке застосуванню не підлягає.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції 
Під час розгляду справи судом не встановлено факт ухилення відповідача від укладення нотаріально посвідченого договору, а матеріали справи взагалі не містять договору купівлі-продажу будинку (розписки).
Таким чином, твердження сторони позивача про доведеність підстав для визнання 
За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 381 – 384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові збір в сумі 1 261 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: