ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18786/19                                               Головуючий у І інстанції - Шулежко В.П.
                                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Комунального некомерційного підприємства Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

     В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне некомерційне підприємство Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 21.05.2019 № КВ1017/57/АВ/П/ПТ/іп/ФС-389 про накладення штрафу.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Відповідачем винесено постанову без попередження Позивача про час та розгляд справи щодо накладення штрафу, чим порушено п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509. Позивав зазначав, що не лише не отримував жодних листів із зазначенням дати або часу розгляду справи про накладення штрафу, але й саму постанову було отримано лише 30.08.2019, після набрання нею законної сили. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 21.05.2019 № КВ1017/57/АВ/П/ПТ/іп/ФС-389 про накладення штрафу.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Держпраці у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти   нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована тим, що обов`язок Відповідача повідомити суб`єкт господарювання про розгляд справи обмежується лише надісланням виклику на розгляд справи. При цьому зазначає, що фактичні обставини одержання надісланого виклику знаходяться за межами компетенції Відповідача та не можуть впливати на розгляд справи про накладення штрафу, оскільки відносини між оператором поштового зв`язку та адресатом знаходяться поза контролем Відповідача та не залежать від нього. Таким чином, на думку Відповідача, рішення про винесення постанови від 21.05.2019 № КВ1017/57/АВ/П/ПТ/іп/ФС-389 про накладення штрафу прийнято на підставі та у межах повноважень.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Комунального некомерційного підприємства Броварської районної ради «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляд справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Позивач звертає увагу, що обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1   ст. 311   КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1   ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу від 15.04.2019 № 2095 та направлення від 16.04.2019 № 1017 про проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю суб`єктом господарювання КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» інспектором праці здійснено виїзд для проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення Позивачем господарської діяльності.
За результатами інспекційного відвідування складено акт від 16.04.2019 № КВ1017/57/АВ, в якому зафіксовані наступні порушення:
ОСОБА_1 прийнятий в КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаду лікаря невідкладної допомоги з 13.07.2015 відповідно до наказу від 13.07.2015 № 147-к. З посадовою інструкцією ОСОБА_1 не ознайомлений під розписку, тобто не роз`яснено права та обов`язки, що є порушенням ст. 29 КЗпП України. 
З правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором ОСОБА_1 не ознайомлено під розписку, що є порушенням ст. 29 КЗпП України.
Із кожним записом, що заноситься до трудових книжок на підставі наказу про призначення на роботу, працівники, в тому числі, ОСОБА_1 на КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» не ознайомлені під розписку в особових картках, що є порушенням пункту 2.5 глави 2 Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок.
Черговість надання відпусток на КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» визначена графіком та недоведено до відома працівника ОСОБА_1 , що є порушенням ч. 4 ст. 79 КЗпП України. 
КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» письмово не повідомляє працівників про дату початку відпустки за два тижні, що є порушенням ч. 5 ст. 79 КЗпП України.
Заробітна плата працівнику ОСОБА_1 за весь час щорічної відпустки виплачувалась не пізніше ніж за три дні до початку відпустки, що є порушенням ч.4 ст. 115 КЗпП України, зокрема:
ОСОБА_1 надано відпустку з 03.12.2016 по 02.01.2017 на 30 календарних днів, а заробітну плату працівнику за весь час щорічної відпустки виплачено 13.12.2016; 
ОСОБА_1 надано відпустку з 17.08.2017 по 02.09.2017 на 16 календарних днів, а заробітну плату працівнику за весь час щорічної відпустки виплачено 28.08.2017; 
ОСОБА_1 надано відпустку з 19.05.2018 по 02.06.2018 на 14 календарних днів, а заробітну плату працівнику за весь час щорічної відпустки виплачено 23.04.2018.
При звільненні працівника ОСОБА_1 виплата всіх сум, що належать йому від КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» не проведено в день звільнення в сумі 6445,18 грн., що є порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є порушенням ч.1 ст. 117 КЗпП України.
Компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» не проведено працівнику ОСОБА_1 , що є порушенням ст. 34 Закону України "Про оплату праці".
Інспекційним відвідуванням встановлено, що згідно наказу КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 28.02.2019 № 21-в «Про продовження відпустки у зв`язку з хворобою» у зв`язку з хворобою, що припала на період тимчасової непрацездатності з 29.01.2019 по 28.02.2019, що припала на період щорічної відпустки, подовжено ОСОБА_1 , лікарю з медицини невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги, відпустку надану наказом від 21.01.2019 № 11-в (з 23.01.2019 по 31.01.2019) на 3 (три) календарні дні з 01.03.2019 по 03.03.2019 включно.
У порушення вимог частини третьої статті 40 КЗпП України наказом від 01.03.2019 № 10-к «Про звільнення» звільнено лікаря невідкладної допомоги ОСОБА_1 з ініціативи роботодавця згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності працівників) 03.03.2019, тобто, у період його перебування у щорічній відпустці.
В КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» не видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, що є порушенням ст.163 КЗпП України.
Видача замість спеціального одягу і спеціального взуття матеріалів для їх виготовлення або грошових сум для їх придбання не здійснюється в КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», що є порушенням ч. 1 ст.164 КЗпП України.
КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» не компенсує працівникам витрати на придбання спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, якщо встановлений нормами строк видачі цих засобів порушено і працівники були змушені придбати їх за власні кошти, що є порушенням ч. 2 ст.164 КЗпП України.
В КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» не видається безоплатно за встановленими нормами мило. На роботах, де можливий вплив на шкіру шкідливо діючих речовин, не видаються безоплатно за встановленими нормами змиваючі та знешкоджуючі засоби, що є порушенням ст.165 КЗпП України.
Попередній (при прийнятті на роботу) та періодичні (протягом трудової діяльності) медичні огляди працівників, зайнятих на важких роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці, не організовані за кошти КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», що є порушенням ч. 1 ст.169 КЗпП України.
У подальшому, 03.05.2019 Відповідачем винесено припис № КВ1017/57/АВ/П про усунення виявлених порушень.
10.05.2019 Відповідачем на адресу Позивача направлено виклик № 286/2/11-39 на розгляд справи про накладення штрафу.
На підставі акту інспекційного відвідування та інших матеріалів справи Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено постанову від 21.05.2019 № КВ1017/57/АВ/П/ПТ/іп/ФС-389 про накладення штрафу у розмірі 4173,00 грн.
Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу протиправною, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що постанова від 21.05.2019 №КВ1017/57/АВ/П/ПТ/іп/ФС-389 прийнята Відповідачем передчасно, із порушення встановленого порядку розгляду справи про накладення штрафу та права особи на участь у процесі прийняття рішення, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 ( далі - Порядок № 509).
Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). 
Відповідно до пункту 4 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Ключовим правовим питанням у справі є застосування пункту 6 Порядку № 509, а саме зміст обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.
Положення пункту 6 Порядку № 509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.
Відповідно до приписів пункту 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.
Таким чином, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Таке тлумачення пункту 6 Порядку № 509 відповідає завданню адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 червня 2019 року у справі № 813/3415/18.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.05.2019 Відповідач склав виклик на розгляд справи про накладення штрафу, який мав відбутися 21.05.2019 о 10 год. 10 хв. в приміщенні Головного управління Держпраці у Київській області, за адресою: м.Київ, вул. Вавілових, 10.
Вказаний виклик на розгляд справи про накладення штрафу від 10.05.2019, надісланий Позивачу 11.05.2019 поштою рекомендованим повідомленням про вручення, що підтверджується наданою Відповідачем копією витягу з реєстру відправлень Головного управління Держпраці у Київській області за травень 2019 року. При цьому, доказів отримання Позивачем вказаного виклику до суду надано не було. 
Водночас, згідно листа Позивача від 24.05.2019 № 367 вбачається, що вказаний виклик він отримав лише 24.05.2019, що Відповідачем у свою чергу не заперечується.
Враховуючи зазначене, колегія суддів звертає увагу, що на час прийняття спірної постанови від 21.05.2019 № КВ1017/57/АВ/П/ПТ/іп/ФС-389 в уповноваженої посадової особи Головного управління Держпраці у Київській області були відсутні відомості про належне повідомлення КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509.
Колегія суддів погоджується з доводами Відповідача, що фактичне одержання надісланого повідомлення про розгляд справи не залежить від Головного управління Держпраці та знаходиться поза межами його компетенції, проте вважає, що вказана обставина не звільняє його від виконання обов`язку повідомити суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509. 
При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обраний Відповідачем спосіб повідомлення Позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого із передбачених пунктом 6 Порядку № 509 з метою належного доведення до відома Позивача інформації про розгляд його справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Позивачем було направлено Відповідачу листа від 24.05.2019 № 367, з проханням визнати факт відсутності уповноваженого представника КНП БРР «Броварський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на засіданні комісії Головного управління Держпраці в Київської області щодо розгляду справи про накладення штрафу, яке відбулось 21.05.2019 о 10 год. 10 хв. з поважних підстав та призначити розгляд справи на новий час, про що повідомити Позивача завчасно.
Так, відповідно до пункту 5 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.
За приписами частини 2   статті 2 КАС України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою      статті 77 КАС України      кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених      статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).
Проте, Відповідачем, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не доведено належними та допустимими доказами дотримання встановленого порядку розгляду справи про накладення штрафу, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Київській області № КВ1017/57/АВ/П/ПТ/іп/ФС-389 від 21.05.2019 про накладення штрафу.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.               
Розглянувши доводи Головного управління Держпраці у Київській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242,    243,    308,    311,    315,    316,    321,    322,    325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року -   без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.      

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                           О.М. Оксененко