ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року 
м. Київ
справа №814/4051/15
адміністративне провадження №К/9901/24759/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області
на постанову   Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 року (головуючий суддя Турецька І.О., судді: Стас Л.В., Градовський Ю.М.)
у справі   № 814/4051/15 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сармат Ойл»
до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області
про   визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сармат Ойл» (далі - позивач, Товариство) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач, податковий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість та зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість.
Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 07.04.2016 року в задоволені позову відмовив.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки по операціям позивача з ТОВ «Південно-східна нафтова компанія» подія отримання послуг відбулася, позивач мав віднести суму ПДВ до податкового кредиту. За відсутності податкових накладних, виписаних ТОВ «Південно-східна нафтова компанія», суд погодився з позицією відповідача щодо не підтвердження реальності операцій з ТОВ «Південно-східна нафтова компанія» та контрагентами-покупцями.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.07.2016 року скасував постанову суду першої інстанції. Прийняв нову постанову, якою позовні вимоги задовольнив.
Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення за №0003192205 та №0003202205.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що податковий орган визнаючи господарську операцію між позивачем та ТОВ «Південно-східна нафтова компанія» нереальною, позбавляє Товариство права на податковий кредит сформований за операцією придбання дизельного палива у нерезидента компанії «Cokrak s.r.o.», яка визнана реальною, та за яку сплачено митні платежі в тому числі і податок на додану вартість.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Податковий орган звертає увагу, що до перевірки Товариством не надані акти виконаних робіт, податкові накладні по спірним операціям. Доводи касаційної скарги дослівно повторюють доводи заперечення на позов.
Заперечення на касаційну скаргу податкового органу від позивача на адресу Суду не надходили, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 22.04.2015 року по 30.04.2015 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні господарських операцій з імпорту та реалізації нафтопродуктів за період з 26.06.2014 року по 28.02.2015 року, за результатами якої складено акт від 12.05.2015 року № 111/14-03-22-08/39272390.
Перевіркою встановлено порушення:
-   п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ за лютий 2015 року на суму 63 403 грн;
- п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму непогашеного від`ємного значення попередніх (звітних) періодів на кінець поточного (звітного) періоду у лютому 2015 року на суму 1 367 611 грн;
- не підтверджено реальність здійснення господарських операцій на загальну суму ПДВ 878 836,33 грн по контрагентам-покупцям ТОВ «Мобіл Трейд» і ТОВ «ТК Ойл Груп».
25.05.2015 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 0003192205, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 79   253,75 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 63 403 грн та штрафними санкціями - 15 850,75 грн.
- № 0003202205, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 1 367   611 грн по декларації за лютий 2015 року.
За приписами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що основним видом діяльності позивача є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
Для здійснення господарської діяльності Товариство у 2014 році придбало у нерезидента компанії «Cokrak s.r.o.» дизельне паливо на підставі укладених зовнішньоекономічних контрактів №21/CIF від 31 серпня 2014 року, №22/ CIF від 09 вересня 2014 року, №23/CIF від 08 жовтня 2014 року, №24/CIF від 12 листопада 2014 року. Відповідно до вказаних договорів базисом поставки визначено CIF - порт Очаків. При розмитненні товару позивачем сплачено до бюджету податок на додану вартість у розмірі 1 431 014 грн.
До того ж, між позивачем та ТОВ «Порт Очаків» укладено договір про надання послуг №1417 від 03 вересня 2014 року.
Дизельне паливо реалізовувалося від борту судна, а залишок відвантажено на відповідальне зберігання ТОВ «Арні 2010» і ТОВ «Південно-східна нафтова компанія».
На підставі договору зберігання від 16 грудня 2014 року ТОВ «Південно-східна нафтова компанія» надало послуги зі зберігання та видачі світлих нафтопродуктів на складі в м. Макіївка.
Транспортування дизельного палива на склад ТОВ «Південно-східна нафтова компанія» здійснювалося перевізниками ТОВ «Артеміда-5», ТОВ «Інтеграл Нафта» і ТОВ «ПІГ «Трансконтиненталь».
У свою чергу, Товариство не отримало податкових накладних від контрагента - постачальника послуг ТОВ «Південно-східна нафтова компанія», а тому не включило суми ПДВ за вказаними операціями до складу податкового кредиту у звітному періоді, оскільки ст. 198 Податкового кодексу України це забороняє.
Вказані обставини не є спірними між сторонами.
Суд апеляційної інстанції встановив, а податковий орган не спростував доводами касаційної скарги, що податковий орган заперечує факт реальності господарської операції здійсненої між позивачем та ТОВ «Південно-східна нафтова компанія», водночас, придбання позивачем у нерезидента компанії «Cokrak s.r.o.» у 2014 році дизельного палива на підставі укладених зовнішньоекономічних контрактів ним не заперечується.
В акті податковий орган наголошує на тому, що позивачем завищено податковий кредит всього на суму 1 431 014 грн, у зв`язку з включенням до складу податкового кредиту ПДВ, сплаченого митним органам до бюджету із залишку дизпалива на зберіганні, використання якого у межах господарської діяльності підприємством не доведено. Податковим органом не спростовано фактичну наявність у позивача придбаних товарів та їх транспортування. 
   Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
-   дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Суд зазначає, що вказані норми жодним чином не пов`язують право на формування податкового кредиту із подальшим використанням придбаного товару саме у звітному податковому періоді, в якому цей товар придбавався.
Колегія суддів зазначає, що сам факт укладення договору зберігання, незалежно від документального підтвердження такої господарської операції, не може спростовувати чи підтверджувати факт використання вказаного товару у майбутньому.  
Враховуючи викладене, Суд погоджується з доводом суду апеляційної інстанції що податковий орган неправомірно позбавляє Товариство права на податковий кредит сформований за операцією придбання дизельного палива у нерезидента компанії «Cokrak s.r.o.», яка визнана реальною, та за яку сплачено митні платежі в тому числі і податок на додану вартість.
Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги
Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій  виконано  всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтоване  рішення,  в  якому  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення. 
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 року у справі   № 814/4051/15 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

         Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	 В.П. Юрченко