УХВАЛА

15 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 260/1322/18
адміністративне провадження № К/9901/2921/21
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач - Гусак М.Б., судді - Гімон М.М., Усенко Є.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2020 року у справі №260/1322/18 за позовом Головного управління ДФС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИЛА:

Головне управління ДФС у Закарпатській області звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача податкового боргу у  розмірі  - 8190,00 грн.

Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 12 березня 2019 року позов задовольнив.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 26 грудня 2019 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року скасував та прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь відповідача 15842, 58 грн судових витрат.

6 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області на його користь 55,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою ним експертизи.

5 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відшкодування йому за рахунок Головного управління ДФС в Закарпатській області судових витрат, пов`язаних з прибуттям до суду з розрахунку 120,00 грн добових за три доби з 4 листопада 2020 року по 6 листопада 2020 року включно, 638,27 грн  витрат на проїзд, що підтверджені документально по маршруту Мукачеве-Львів та Львів-Мукачеве, 472,30 грн витрат на найм інших жилих приміщень в період з 5 листопада 2020 року по 6 листопада 2020 року, що не підтверджено документально.

Восьмий апеляційний адміністративний суд додатковою постановою від 5 листопада 2020 року заяву відповідача задовольнив: стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 55,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою за експертизу, а також 638,27 грн витрат на проїзд до суду.

25 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій він просить змінити додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2020 року у справі №260/1322/18 й вирішити питання щодо стягнення добових та  за оренду житла на його користь.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить із такого.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) визначено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим,  КАС України  передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному  статтею 252 цього Кодексу.

Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Згідно з частиною першою  статті 13 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою  статті 12 КАС України  передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої  статті 12 КАС України  можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта  статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справою незначної складності є справа щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом оскарження у справі №260/1322/18 є вимога про стягнення  з відповідача податкового боргу у  розмірі  - 8190,00 грн.

Виходячи з того, що сума щодо якої може бути заявлено вимогу про її стягнення, становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб колегія суддів вважає, що справа, у якій подано касаційну скаргу на судове рішення, є справою незначної складності.

Суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження. 

Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Натомість обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що додаткове рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2020 року у цій справі з моменту його ухвалення стало невід`ємною частиною основного судового рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2020 року у справі №260/1322/18.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:	 підпис	 М. Б. Гусак	
 	 підпис	 М. М. Гімон	
 	 підпис	 Є. А. Усенко