Дата документу 24.02.2021 Справа № 331/4785/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 331/4785/19                Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В. 
 
Провадження № 22-ц/807/976/21                               Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:         Гончар М.С.
                        Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у особі представника Бойченка Дениса Олександровича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Євгена Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христиненко Є.В., ПАТ «ПУМБ» про визнання дій державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христиненко Є.В. протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Одночасно позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову вказано, що предметом позову є захист особистих немайнових прав позивачів шляхом визнання незаконними дій державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христиненка Є.В. щодо вчинення державної реєстрації права власності на належну їм квартиру за банком.

Згідно відомостей в Державному реєстрі прав власності, за ПАТ «ПУМБ» зареєстровано право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1587233223101, реєстраційний № об`єкту у РПВН: 20594912), який належить позивачам.
Рішення, на підставі якого було відчужено нерухоме майно, є предметом позовної заяви позивача до відповідачів.
Вказують, що на момент подачі ними позову відповідачем - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» вчиняються дії щодо виселення позивачів із спірної квартири та її відчуження.
Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1587233223101, реєстраційний номер об`єкту 20594912), яка належить Публічному акціонерному товариству «Перший Міжнародний Український Банк».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1587233223101, реєстраційний номер об`єкту 20594912), яка належить Публічному акціонерному товариству «Перший Міжнародний Український Банк».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, АТ «ПУМБ» у особі представника Бойченка Д.О. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить в майбутньому виконання судового рішення. Також, судом першої інстанції не встановлено тієї обставини, що квартира, яка належить АТ «ПУМБ», прийнята останнім у власність в рахунок погашення боргу за кредитним договором. Таким чином, порушується право АТ «ПУМБ» як власника нерухомого майна, вільно володіти та розпоряджатися належним йому нерухомим майном. Судом першої інстанції не взято до уваги, що застосовані заходи забезпечення перешкоджатимуть господарській діяльності відповідача.

Представником позивачів – адвокатом Усенко А.В. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що позивачі не надавали державному реєстратору або банку жодної згоди на добровільне набуття ПАТ «ПУМБ» прав вимоги за договором іпотеки. Крім того, жодних пропозицій щодо вирішення спору від ПАТ «ПУМБ» не було. На сьогоднішній день банком вчиняються дії щодо виселення позивачів з квартири та відчуження квартири, в якій прописана та проживає малолітня дитина.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходів з того, що між сторонами дійсно існує спір, обрані позивачем види забезпечення позову відповідають позовним вимогам.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенка Є.В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка перейшла у власність до ПАТ «Перший Міжнародний Український Банк».

В порядку забезпечення позову позивач подав до суду заяву, якою просив вжити заходи забезпечення його позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1587233223101, реєстраційний номер об`єкту 20594912), яка належить ПАТ «Перший Міжнародний Український Банк».

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії (п.п. 1,2 частини першої статті 150 ЦПК України).

За приписами частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст. 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих передчасних дій із боку відповідача, з тим, що забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на об`єкти нерухомого майна та їх обтяження підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Проте у випадку, якщо до скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо об`єкта нерухомого майна буде проведена державна реєстрація прав на цей об`єкт за іншою особою, внесення запису про скасування державної реєстрації прав буде неможливим до моменту скасування цієї державної реєстрації прав у встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядку.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.
Враховуючи, що у суді вирішується спір щодо визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру, тому існує реальна можливість подальшої реалізації зазначеного нерухомого майна, що, в свою чергу, може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, заходи забезпечення є співмірними з заявленими вимогами.

Таким чином, заявлені позовні вимоги по суті зводяться до оспорення переходу права власності на квартиру до ПАТ «ПУМБ», у зв`язку із чим саме арешт цього майна є співмірним заходом забезпечення позову.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову будуть мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, та не зумовлять фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третіх осіб.

Довід апеляційної скарги про порушення прав власника щодо вільного володіння та розпорядження майна не заслуговує на увагу, оскільки у такому випадку спірна квартира залишається у користуванні власника, та такий вид забезпечення ніяким чином не обмежить права володільця, за винятком наявності наміру здійснити відчуження такого майна.
При відсутності ж арешту власник може здійснити її відчуження на користь третіх осіб до вирішення спору по суті, що свідчить про обґрунтованість вжиття вказаних заходів забезпечення позову.
Аргументи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала перешкоджає господарській діяльності товариства, адже юридично обмежує реалізацію законних прав власника майна, не можуть бути підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, оскілки заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та несуть легітимну мету - забезпечення виконання рішення суду.
Крім того, колегія наголошує на тому, що квартира як житлове приміщення може використовуватись лише за цільовим призначення, та не може використовуватись для будь-якого виду господарської діяльності. 

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали апеляційна скарга не містить.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить. 

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у особі представника Бойченка Дениса Олександровича залишити без задоволення.
УхвалуЖовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 березня 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:                 Гончар М.С.

                Подліянова Г.С.